174 L. MATTSSON MARN 



bestånd) har den åsikten understötts, att i slutet (medel-slutet) bestånd 

 den växtkraft ej utvecklas, som man har rätt att fordra, och har man 

 kunnat komma till det påståendet, att det normala beståndet kan hk- 

 ställas och är likvärdigt med tätaste bestånd.' 



Han har alltså ej någon till ytterlighet gående fordran på det normala 

 beståndets slutenhet, utan närmar sig snarare en »bästa» beståndsslutenhet 

 (jmfr nedan). Denna borde enHgt hans mening av försöksanstalterna 

 fixeras. Som utgångspunkt borde därvid tagas följande (^o, sid. 1 46): 

 'normalt är det bestånd, 



i vilket genom sidobeskuggningens inflytande samt genom beröringen 

 mellan kronorna vid blåst, alltjämt stammar skadas, 



hos vilket kronlängden äger ett visst förhållande till stamlängden, 

 hos vilket diameter och höjdtillväxt stå i lämpligt förhållande samt 

 hos vilket massan fördelar sig på grovleksklasser i visst förhållande.' 

 Weise erkänner alltså endast en normal serie. Denna serie får man 

 då närmast tänka sig, i enlighet med hans förut refererade yttrande, så- 

 som inneslutande de praktiskt maximala bestånden. Han frigör sig tyd- 

 ligen i någon mån från de synpunkter, för vilka Baur torde kunna sättas 

 som den främste representanten. Hans syn på normalitetsbegreppet är 

 dock ännu något trång. 



Mera tilltalande synpunkter framträda i den av badensiska försöks- 

 anstalten uppställda instruktionen för medhjälpare vid utsättandet av 

 försöksytor. Häri påpekas till en början, att det är den lokalt största 

 produktionen, som sökes. Härtill fogas så tvenne frågor, vilka bliva av- 

 görande för, om beståndet kan anses normalt eller ej : 



1. 'Är virkesproduktionen sådan, som man skulle ha rätt att vänta 

 på grund av trädslaget och de rådande ståndortsförhållandena. f*' 



2. 'Har ej beståndsutvecklingen störts genom några oriktiga skogs- 

 vårdsåtgärder (försummade eller oriktigt utförda gallringar) genom olämp- 

 lig strötäkt eller genom skador av elementen eller insekter?' 



Besvarades dessa frågor, den första med ja, den andra med nej, kunde 

 beståndet anses normalt. 



Den förra delen av instruktionen kan åtminstone stå i full överens- 

 stämmelse med den tidigare som allmänt rådande betecknade uppfatt- 

 ningen angående begreppet normalitet: normalt är det lokalt maximala. 

 De två frågorna däremot taga endast sikte på om beståndet utvecklat 

 sig utan störande inflytande och avse följaktligen att i materialet sam- 

 manföra endast enhetligt utvecklade bestånd. 



Denna föreskrift härstammar som sagt från badensiska försöksanstalten, 

 vars första undersökningar utfördes av SCHUBERG. Denne hade otvivel- 

 aktigt en något annan syn på begreppet normalitet än såväl samtida som 



