180 L. MATTSSON MARN 



höver betydligt utvidgas vid försöksanstalterna. Just genom sådana spe- 

 cialstudier är det som de redan vid behandlingen av SCHWAPPACHS ar- 

 beten påpekade svårigheterna skola lösas. Innan vi emellertid äro fullt 

 mogna för utstakandet av riktlinjerna för denna ökade materialinsamling, 

 måste vi i någon mån klarlägga och koncisare formulera själva sluten- 

 hetsbegreppet. 



Slutenhet och slutenhetsfaktorer. 



Det område där man hittills mest sysslat med slutenhet och sluten- 

 hetsbedömning är skogsindelningen. Samtidigt med uppmätning av 

 bestånden göres ju en beskrivning, vari bl. a. ett omdöme avgives 

 angående deras slutenhetsförhållanden. Det är därför helt naturligt, att 

 vi först undersöka de i indelningscirkulären lämnade föreskrifterna. I 

 indelningscirkulären av år 1896 (p) och 1902 (/o) föreskrives: att »be- 

 ståndsslutenhet eller täthet uttryckes för full slutenhet med talet i, för 

 större eller mindre gleshet med tiondelar, dock skall slutenhetsgrad o,i 

 och o, 2 föranleda avdelningens hänförande till kalmark». Detta är tyd- 

 ligen endast en föreskrift om att slutenhetsbedömning skall verkställas. 

 Hur slutenheten skall bedömas, vilka förhållanden och vilka synpunkter, 

 som skola tagas med i räkningen, därom säges intet. Tydligen utgår 

 cirkulärens författare från den synpunkten att detta, slutenheten, är ett 

 sä enkelt och lättfattligt begrepp att några närmare utredningar däröver 

 ej behövas. 



Föreskrifternas knapphändighet medför emellertid, att slutenhetsbedöm- 

 ningen helt överlämnas till det subjektiva omdömet. Varje förrättnings- 

 man får själv avgöra vad han vill avse med slutenhetsgrad 1,0 och hur 

 han skall fastställa densamma. Några gemensamma objektiva bedöm- 

 ningsgrunder komma naturligtvis på detta sätt ej att tillämpas. Något 

 större möjligheter erbjuder då den i cirkuläret av år 191 6 (//) intagna 

 formuleringen. I denna föreskrives: »Skogsbeståndet beskrives med av- 

 seende pä slutenhetsgrad, vilken avser att giva ett uttryck för i vad 

 mån det befintliga beståndet med hänsyn tagen till ålder och trädslag 

 utnyttjar ståndortens virkesproducerande förmåga. Sker detta fullt nöj- 

 aktigt betecknas slutenheten med 1,0. Utnyttjas ej produktionsförmågan 

 helt, vare sig detta beror därpå, att träden i förhållande till kronslutet stå för 

 glest eller avsevärdare luckor förekomma, betecknas lägre grader i tion- 

 delar. Uppgår ej slutenheten till 0,3 redovisas marken som kalmark. 

 Är åter slutenheten så stark, att tillväxten i kubikmassa därav anses 

 vara nedsatt betecknas densamma med 1,1, 1,2, 1,3 o. s. v. 



I denna föreskrift formuleras verkligen den fordran, som bör ställas 

 på ett bestånd för att det skall anses fullslutet: det bör fullt utnyttja 



