182 L. MATTSSON MARN 



i ett naturbestånd innebär sedan ett avgörande, i vad mån beståndet i 

 fråga tillhör denna serie. Enligt cirkuläret skall denna bedömning ske 

 ute i marken och resultatet uttryckas i en enda siffra. 



I fråga om cirkulärets utgångspunkt, virkesproduktionen, är denna väl 

 vald, även om den knappast längre kan sägas överensstämma med grund- 

 tanken i vår nutida skogsskötsel. Här är det ej längre kubiksmasse- 

 produktionen utan värdeproduktionen, som är huvudsaken (jmfr j8, sid. 

 43). Full slutenhet är ur denna synpunkt den, under vilken markens 

 värdeproducerande förmåga i högsta grad utnyttjas. Denna slutenhet 

 är emellertid beroende av konjunkturerna och alltså omöjlig att en gång 

 för alla fastslå. Det lämpligaste torde därför vara att enligt cirkuläret fast- 

 ställa utvecklingsgången för maximal virkesproduktion såsom repre- 

 senterande full slutenhet, medan utvecklingsgången för maximal 

 värdeavkastning betecknas som bästa slutenhet. Fullslutenheten 

 kan i så fall en gång för alla fastställas. Bästa slutenhet däremot väx- 

 lar såväl med tiden som med platsen. Möjligen kan den i varje enskilt 

 fall med en viss grad av sannolikhet angivas och i så fall som viss 

 grad av fullslutenhet. 



Ur en annan synpunkt äro emellertid cirkulärets föreskrifter mindre 

 lyckligt funna. Skall nämligen slutenhetsbedömningen utföras så, som 

 föreskrifterna här ovan tolkats, blir resultatet utan tvivel, att denna be- 

 dömning av skilda personer kommer att utföras synnerligen olika. Ja 

 bedömningen av slutenhetsgraden medför större krav på förrättnings- 

 mannens omdömesförmåga, än som kan anses rimligt. Såsom redan 

 tidigare framhållits är nämligen vår kännedom om beståndsutvecklingen ännu 

 för ringa, för att den fullslutna beståndsserien skall kunna fixeras. Under 

 sådana förhållanden måste det anses lämpligare att avstå från den di- 

 rekta bedömningen och i stället söka få en så objektiv och entydig 

 beskrivning av beståndets slutenhetstillständ som möjligt är. 



Många slutenhetsbeskrivande faktorer ha under tidernas lopp sett 

 dagen. I det följande skola ett antal sådana underkastas en kritisk 

 granskning. Början göres lämpligen med den faktor, som utan tvekan 

 är den mest använda, nämligen relativa kubikmassan eller grundytan. 

 Faktorn har den svagheten, att den endast angiver, huruvida kubik- 

 massan, resp. grundytan, för närvarande är sådan, den bör vara eller ej. 

 Den lämnar däremot ingen uppfattning om, huruvida utsikt förefinnes, 

 att överensstämmelsen skall även i framtiden kunna bibehållas resp. 

 uppnås. Detta återigen är närmast beroende på, om beståndet redan 

 tidigare följt den förut omnämnda utvecklingsgången för fullslutna be- 

 stånd eller ej. Vi behöva följaktligen vid vår beskrivning av ett be- 



