184 L. MATTSSON MÅRN 



skåp framträder nämligen i det av flera författare framställda påståendet, 

 att normala bestånd av samma höjd trots växlande bonitet ha samma 

 kubikmassa. - Den vidlyftigaste sammanställningen över dessa förhållan- 

 den träffas hos ElCHllORN [6). Denne anser sig kunna bevisa förhål- 

 landet för silvergran och för bok, samt för gran åtminstone frän vissa 

 trakter. Emot dessa resultat stå emellertid de av Flury (<?, sid, 225) 

 och Fabricius (7, sid. 347) erhållna resultaten enligt vilka lägre bonitet 

 medför lägre intensitet. För tall finnes förhållandet påvisat av Maass 

 (75, sid. 218) likväl endast för de högre höjderna. För de lägre där- 

 emot uppvisa de sämre boniteterna högre massa, ett förhållande, som 

 direkt motsäger de resultat, som av SCHWAPPACH och Weise erhållits 

 för tall (jmfr 6). 



Åsikterna äro således divergerande. Naturligtvis bör observeras, att 

 allt resonnemang angående lagens giltighet kan anses fullkomligt bort- 

 kastat, så länge ej fasta riktlinjer för beståndsvalet fastslagits. De av- 

 vikande resultaten ange helt enkelt olikheter i material eller bearbetning. 

 I stort sett torde emellertid bestånd av samma höjd kunna anses ha 

 samma kubikmassa, eller, om vi så vill, samma intensitet, oberoende av 

 boniteten. 



Detta medför naturligtvis den fördelen, att man vid slutenhetsbestäm- 

 ningen endast behöver söka jämförelsebeståndet i intensitetsserien i stället 

 för som vid användningen av relativa kubikmassan i tabell ordnad efter 

 ålder och bonitet. Om detta kan räknas som en fördel, är det också 

 den enda, som intensiteten erbjuder. Annars lämnar den fullt ut samma 

 värden som en bedömning efter relativ kubikmassa. Beräkningen tillgår 



Ål 

 ju nämligen så, (jmfr ip) att den observerade intensiteten / = ^jäm- 



Af, 

 föres med den beräknade / = ^ • I dessa två formler äro H = H^ 



I M 

 och således slutenheten = / ^^ ^ 



Intensitetsslutenheten är följaktligen endast en omskrivning" av den 

 förut behandlade massaslutenheten (relativa kubikmassan) och lider av 

 samma begränsning som denna. 



Föga större värde kan tillerkännas det danska T [20, sid. 337). Det- 

 samma erhålles ur formeln 1] M :S : \JA : S, där M är beståndets massa, 

 A är dess ytvidd och 5 dess stamantal. Antages arealen lika med en- 

 heten överföres formeln till 



Faktorn erhålles tydligen genom en jämförelse mellan medelstammens 

 massa M : S, och dess ståndyta, A : Sy båda överförda till lineära stor- 



