SLUTENHET OCH SLUTEXHETSFAKTORER 191 



Detta var alltså det resultat, man möjligen skulle kunna vänta sig ur 

 de rena gallringsundersökningamas synpunkt. Där finnes emellertid även 

 ett annat ämnesfack, som torde kunna i hög grad befordras, nämligen 

 det rent taxatoriska. 



De största svårigheter, som för närvarande möta vid uppskattning av 

 virkesmassan inom ett bestånd är fastställandet av stamformerna inom 

 beståndet. De hittills mest använda uppskattningsmetoderna grunda sig 

 på fastställandet av formklassen å ett fåtal provstammar och antagande 

 att dessa provstammar representera beståndet. 



Nu är emellertid förhållandet sådant, att inom varje enskilt bestånd 

 variationen i formklass uppnår bet}-dande belopp, i genomsnitt minst 

 + 4 £ [i6, sid. 28S. 228, 77, sid- 9041, d. v. s. en variationsvidd av 

 24 E. För att nedbringa maximi-felmöjlighetema å medelstammen till ett 

 värde av låt oss säga + 2,3 E, d. v. s. två klasser i JONSOXS massa- 

 tabell sammanslagna, kräves enligt dessa siffror 25 st\-cken provstammar, 

 medan ej färre än 93 provstammar fordras, för att värdet skall med 

 säkerhet inneslutas inom en av dessa klasser. 



Emellertid verkställes provstamsmätningen i praktiken ej i form av 

 precisionsmätning, utan i stället tillgripes i stor utsträckning bedöm- 

 ningar. Härigenom införas naturligtvis nya felfaktorer, som ytterligare 

 öka behovet av provstammar. För den vanligen använda, formpunkts- 

 metoden, är det över huvud taget svårt att fastställa fel möjligheterna. 

 Endast så mycket kan sägas, att felmöjlighetema måste vara större än 

 de ovan nämnda. Siffror, som i någon mån belysa dessa förhållanden, 

 återtinnas i en av författaren utförd undersökning över formklasserna i 

 tallbestånd (77, sid. 293). Undersökningen stöder sig på 9 bestånd, upp- 

 skattade med hjälp av i medeltal 46 provstammar för varje bestånd, 

 och lämnade som resultat ett medelfel av + 2,0 E. 



Detta är ju emellertid värden, som göra praktiskt fastställande av 

 formklassen inom ett bestånd faktiskt outförbart, allra helst som senare 

 årens undersökningar visat, att man vid användandet av forrapunkts- 

 metoden har ett systematiskt fel att taga med i räkningen, vars storlek 

 endast ungefärligen är bekant [16, sid. 329, 23, 18 sid. 121). 



Emellertid förefaller det av vissa undersökningar att döma, som om 

 möjligheter skulle föreligga för fastställandet av erfarenhetsserier, ur vilka 

 formklasserna med bet\-dligt större säkerhet skulle låta sig bedömas. Ett 

 första trevande försök tinnes i författarens formklasstudier över tallen 

 {7(5, sid. 288). Det visade sig nämligen, att medelformklasserna för de 

 där behandlade bestånden rätt jämnt stego med åldern. 



Förhoppningen, att utvidgade undersökningar skulle kunna giva en 

 lösning på problemet efter denna linje, måste emellertid så gott som 



