192 L. MATTSSON MARxV 



avskrivas, då vid undersökningar (77) ett något vidlyftigare material 

 kom under behandling. Men i stället kunde en del andra, syn- 

 nerligen intressanta förhållanden iakttagas. Ordnades nämUgen bestån- 

 dens medelformklasser grafiskt efter beståndens medelhöjder, kunde en 

 utjämnande kurva utan svårighet uppdragas. Denna kurva började vid 

 5 meters medelhöjd med formklassvärden omkring 0,525, steg därefter 

 rätt snabbt, så att den vid 15 meters medelhöjd uppnådde 0,675. Där- 

 efter steg kurvan långsammare för att från och med 22 meter hålla sig 

 vid det konstanta värdet 0,700 (77, sid. 905). 



Kring denna kurva varierade bestånden rätt mycket, men vid närmare 

 undersökning visade det sig, att endast i 6 fall av 26 verklig avvikelse kun- 

 de anses fastslagen. Den faktor, man närmast vill sätta i samband med 

 dessa avvikelser, är naturligtvis slutenheten. De avvikande ytorna un- 

 dersöktes med avseende på denna faktor, bestämd med hjälp av intensi- 

 teten, varvid verkligen bättre överensstämmelse erhölls. Först sedan 

 slutenhetsformen, bestämd ur medeldiametern, tagits med i räkningen, 

 erhölls emellertid goda resultat. Det visade sig då, att mellan »ut- 

 vecklingsfaktorn» beräknad med ledning av siffrorna i utarbetad be- 

 ståndsöversikt (2g, sid. 642) och de nyss nämnda formklassavvikelserna 

 från medelkurvan, ett synnerligen starkt samband kunde påvisas. Korre- 

 ationsfaktorn blev + 0,63. (I lärkavhandlingen uppgives 0,58, men 

 hänför sig denna beräkning till endast 25 ytor.) 



Mellan slutenhetsform och formklass existerar följaktligen ett synner- 

 ligen starkt samband. Ännu tydligare framgår detta, om med hjälp 

 av korrelationsfaktorn medelformklassen för varje bestånd beräknas ur 

 slutenhetsformen. Underkastas nämligen skillnaden mellan den beräk- 

 nade och den uppmätta medelformklassen variationsräkning, visar det 

 sig, att medelfelet å en å 20 provstammar stödd mätning blev + i,^ E, 

 motsvarande för 46 provstammar 0,95 E. Jämfört med förut lämnat 

 värde för formpunktsbedömda medelformklasser, ett medelfel av + 2,0 ^ 

 samt dessutom ett systematiskt negativt fel av osäker storlek, måste 

 detta resultat betraktas som synnerligen gott. 



Detta gäller lärken. Det kan ju vara väl tidigt att ännu yttra sig 

 om den tillit, man kan sätta till resultatet. Att det emellertid är ett 

 uppslag, som kan förtjäna att vidare bearbetas är ju tydligt. För öv- 

 rigt äro redan nu vissa undersökningar över norrlandstall utförda, 

 enligt vilka korrelationen mellan formklass och utvecklingsfaktor skulle 

 för detta trädslag uppgå till c:a 0,50 eller något högre. 



A hittills föreliggande undersökningar kan emellertid, som sagt, knap- 

 past bedömas, huruvida det funna sambandet är beroende av en ren 

 tillfällighet, eller om några allmännare lagar dölja sig där bakom. Full- 



