SKOGSLAGSTIFTNIXGSKOM^UTTÉNS FÖRSLAG IQQ 



buskar skola bortröjas. Reservationen beskriver utförligt, vad även 

 kommittémajoriteten enligt motiveringen uppenbarligen åsyftat, att hjälp- 

 kulturer skola utföras i behörig tid, och att skyldighet att vidmakthålla 

 toryngringen, till dess den verkligen är tr\-ggad, föreligger. ^ler om- 

 fattande skogsodhngsarbeten, än lagförslagens text sålunda begär, utföras 

 givetvis icke vid väl ordnade skogsförxjiltningar å statens eller enskildas 

 skogar. 



De upplästa bestämmelsernas motivering påkallar emellertid uppmärk- 

 samhet, åtminstone i två avseenden beträitande den begärda återväxtens 

 beskaffenhet. Dels gäller detta föreskriften, att den påkallade återväxten 

 skall vara sådan, att den »med hänsyn //// rådande naturförJiållayidai 

 må anses nöjaktig', och dels kommitterades mening om vad som vid 

 valet av trädslag skall inbegripas i uttrycket sådant trädslag, »som är 

 för växtplatseji iippeyibarligcn olämpligt. 



Med trädande Jiaturförhällaiidcny mena kommitterade här endast natur- 

 förhållanden i bokstavlig mening, således icke virkesav^sättningslägen eller 

 andra ortsförhällanden. Kommitterades avsikt är alltså, att den påkallade 

 föryngringen, där naturförhållandena det medgiva, skall vara lika tät och 

 god, antingen avsättningen för virke från orten är mycket god eller sär- 

 skilt dålig. Samma täthet hos föryngringen begäres alltså antingen man 

 är I o mil från järnväg i Norrland eller mitt ibland gårdarnas och järn- 

 vägarnas mångfald nere i Skåne, där t. o. m. störens och käppens di- 

 mensioner i den spirande ungskogen hava lönande avsättning, och där 

 gallringarna i ungskogen sålunda kunna börja, långt innan man i de 

 uppväxande bestånden å Norrlands ödevidder iar ägna en tanke åt så- 

 dana avverkningar. Detta måste vara oriktigt. Min mening är förstås 

 icke, att man på dessa sistnämnda obygdsmarker skulle ens tillnärmelse- 

 vis eftersätta den täthet hos föryngringen. som for ett fullt utnyttjande 

 av marken kan anses behörig. Skillnaden i slutenhet mellan en för\-ng- 

 ring, som ävent\Tar markens fulla utnyttjande i obygdsområden, och en 

 för>'ngring. som kan godkännas i Skåne, är ju emellertid bet}-dande stor. 



Vid fråga om i-alet av trädslag i för}-ngringen säga kommitterade å 

 sid. 185 i betänkandet, att ^enligt kovunitténs menijig bör viarkägareji 

 hava rätt att själv bestämnia det trädslag, vari återväxteri skall ske, 

 utan annan inskränkning än att ?iågot trädslag, som är for växtplatsen 

 uppenbarligen olätnpligt, icke får väljas. ^^ Härefter anföres, att ett träd- 

 slags lämplighet för växtplatsen skall bedömas endast efter biologiska 

 och icke efter ekonomiska synpunkter, att lö\-träden hittills varit orätt- 

 vist förbisedda såsom mindrevärdiga saynt att kommunikationerna och de 

 olika virkesslagens användning nu utvecklas så hastigt, att det är omöj- 

 ligt på förhand bestämma det trädslag, som kommer att lämna en större 



