200 ARVID NILSSON 



värdeavkastning. Såsom exempel framhålles aspen såsom ett särskilt 

 värdefullt virke för tändsticksindustrien, uppmärksammat först på sistone. 



Många torde väl icke de skogsmän hava varit, som läst detta kom- 

 mitténs uttalande utan att stanna inför det. Avverkaren skulle alltså 

 vara berättigad kvarlämna asp, björk och al såsom fröträd, t. o. m. 

 där dessa trädslag nu icke hava något avsättningsvärde alls blott marken 

 kan producera nöjaktigt sluten skog av dylikt trädslag. Man måste väl 

 antaga, att det skall vara särskilt begärligt för en skogshandlare att ut- 

 hugga barrskogen samt lämna björken och aspen kvar till fröträd, dä 

 dessa trädslag hava större föryngringsintensitet och i regel mindre värde 

 än barrträden. Beträftande aspen synes kommittén hava förbisett, att 

 den i våra skogar endast på mycket begränsade goda marker får de 

 dimensioner samt den renhet från kvistar och röta, som tillhopa utgöra 

 en förutsättning för aspens fördelaktiga avsättning till tändsticksvirke. 



Sant är nog i viss mån, att vi skogsmän på en del håll icke nog 

 uppskattat lövskogens nytta, men detta förbiseende avser väl trakter, 

 där lövskogen har stort värde, och inom dessa trakter egentligen endast 

 det felsteget, att man vid de första gallringarna väl mycket gynnat barr- 

 skogen på lövskogens bekostnad. Så vitt jag känner, har ingen varit 

 entusiast för barrskogen i den grad, att han helt avlägsnat en lövföryng- 

 ring, där den infunnit sig av sig själv, för att bereda plats för barrträds- 

 föryngring. Men dylik tolerans emot lövskogen är väl något annat, än 

 att man skulle underlåta att eftersträva barrskogen, där man icke vet 

 eller kan anse sannolikt, att lövskogen skall bliva lika värdefull som 

 barrskogen. Lövskog får man nog ändå genom självsådd å vidsträckta 

 trakter utan att genom särskilda åtgärder gynna den. Och den bland- 

 skog av löv- och barrträd man på sådant sätt erhåller, där man på grund 

 av lagen framtvingat skogsodling med barrträd, behöver ju ingalunda 

 anses skadlig, fastän man främst påyrkar barrträden såsom värdefullare 

 trädslag i allmänhet. Kommitténs säregna medgivande om lövträden 

 måste väl ändras, om vi i stort sett skola ernå föryngringar av nöjak- 

 tigt värde. 



Jag ser mig även pliktig påpeka en brist uti det omnämnda åläggan- 

 det att borttaga å avverknhigsoinråde kvarstående träd och buskar, som 

 behöva bort för en god föryngrings skull. Det är ju dessvärre så, att 

 skogsmännen icke äro ense om vad som i detta stycke är skogligt rätt 

 i samtliga förekommande fall, och i landsändar med dålig avsättning för 

 virke av smärre dimensioner kan ju denna bestämmelse bliva till ofant- 

 lig börda för skogsägaren, om den praktiska tillämpningen icke skulle 

 bliva önskvärt objektiv. I dessa landsändar med dålig småvirkesavsätt- 

 ning är ju också skogsodUngen i regel särskilt dyrbar. En borthuggning 



