SKOGSLAGSTIFTXINGSKOMMITTÉXS FÖRSLAG 203 



akiigt skogbärande skick, vare sig i följd av områdets storlek, dess läge 

 eller markbeskaffeyihet, eller därför att tillgayig på frcji eller plantor, 

 fullt lämpliga för ändamålet, icke är att med säkcriiet påräkna, då äger 

 styrelse?i giva de föreskrifter beträffande fröirädsställniyig eller annat sätt 

 för avverk7iingeyi, som kunna finnas erforderliga till motverkande av faran 

 för återväxteiis förfelande. 



Har styrelsen icke inom två månader från det ayimälan skedde lämnat 

 föreskrift, som nu sagts, eller har styrelseyi dessföriyinan jörklarat hinder 

 för den ifrågasatta avverkyiingeyi icke föreligga. )tiå dcJina äga rum på 

 det sätt anmälningen avsett. -i 



Om kommittén gått till en ytterlighet genom att göra avverkningarna 

 i äldre skogar helt fria, s\nes reservationen hava gått till en motsatt 

 ytterlighet genom att påfordra skogsvårdsstyrelsens medgivande i varje 

 fall till avverkning i äldre skog, där skogsägaren icke vill eller på grund 

 av trädslagets beskaffenhet icke kan ställa fröträd, ehuru den till avverk- 

 ning hemfallna skogen ansetts växtlig», ett begrepp, som, inom paren- 

 tes sagt, icke heller givits någon definition. 



Det vill framgå av reservationens motivering, att reservanten icke förut- 

 sett, huru omfattande denna plikt att begära tillstånd till avverkning i 

 praktiken skulle bli. Ej heller kan reservanten hava beaktat, att denna 

 föreskrift skulle komma att beröra så många fall, där åsyftade avverk- 

 ningstillstånd vore såväl obehövliga för skogsvårdsst}Telsen som betung- 

 ande för skogsägaren. 



Tager man i betraktande, att enskildes skogar i stort sett inom de 

 bättre avsättningslägena sakna gamla oväxtliga skogar och att man i 

 dessa lägen, även där verklig skogsvård bedrives, i allmänhet icke formar 

 avverkningstrakterna ensidigt efter sjäivförj-ngringens intressen, samt att 

 man flerstädes icke har de s. k. fröträden kvar för föryngringens skull 

 — man har ju i dessa trakter ej råd att vänta på den långsamma själv- 

 föryngringen - — borde det vara tydligt, att skogsvårdsstyrelsernas expe- 

 dition av dessa mångtaliga avverkningstillstånd inom förevarande skogs- 

 odlingsområden skulle bliva lika improduktiv som omfattande och sålunda 

 i dubbel mening onyttig. Allt onödigt tvång på skogsägaren skall ju 

 konsekvent undvikas och det måste väl därför vara orätt t. ex. att tvinga 

 skogsägarna begära särskilt lov för att få trakthugga en mogen granskog 

 i större hygge än som kunde vara behörigt för att få behövlig självsädd 

 från skogskanterna. Granen kan ju ej friställas till fröträd, och alla trakt- 

 hyggen i granskogar, undantagandes småhyggen liknande blädningsluckor, 

 skulle ju därför förutsätta särskilt löfte av skogsvårdsstyrelsen före hugg- 

 ningen, fastän det från början varit nära nog självfallet, att återväxten 



