SKOGSLAGSTIFTNINGSKOMMITTÉNS FÖRSLAG 205 



samband med avverkning. Behovet att vidtaga särskilda anstalter till 

 skogsåterväxtens betryggande sträcker sig ju emellertid även till andra mar- 

 ker än dem, som avverkats. Skogseldar, stormar, insckthärJ7ihigar m. fl. 

 naturhändelser ödelägga ju ibland skogen på rätt så betydande arealer. 

 Med någon skiljaktighet beträffande detaljerna samstämma kommittéför- 

 slaget och reservationen i ett åläggande för markägarna att skogsodla 

 av dylika olyckshändelser härjade marker. Annan begränsning av detta 

 åliggande har ej gjorts än, att större skogsodlingsarbeten icke begäras 

 än som motsvaras av kvarvarande virkets värde å de härjade markerna. 



Detta krav på återväxtarbeten är något för våra förhållanden helt 

 nytt. Man frågar sig, om det kan vara rätt att på detta sätt lägga sten 

 på börda åt den skogsägare, som råkat ut för en större eller mindre 

 förlust genom olyckshändelse. Om skogsvårdskassorna icke funnes, synes 

 mig saken kunnat diskuteras, men då vi hava dessa kassor, som tillkom- 

 mit i huvudsak genom skogsägarnas egna skogsvårdsavgifter för att sätta 

 skogsvårdsstyrelserna i stånd att ekonomiskt stödja skogsvårdsarbeten, 

 borde det väl vara förenligt med billighet och rättvisa, att en hemsökt 

 skogsägare får hjälp att utföra de behövliga arbetena, även om dessa 

 nu skola påkallas i lag. Självfallet måste i så fall begäras, att den skogs- 

 ägare, som erhåller ersättning för dylik olycksskada, vållad av annan, 

 skall hava en behörig återbetalningsplikt till skogsvårdskassan, om han 

 uppburit skogsodlingsbidrag, innan skogsvårdsstyrelsen fått kännedom om 

 den uppburna ersättningen. 



Att gradera omfattningen av de arbeten, en markägare skulle hava 

 att utföra av ifrågavarande orsaker, efter värdet hos det kvarvarande 

 virket å de härjade områdena, måste väl i varje fall vara olämpligt, då detta 

 virkesvärde icke är proportionellt mot behovet av föryngringsåtgärder och 

 ej heller har någon förbindelse med den större eller mindre förlust mark- 

 ägaren lidit genom olyckshändelsen. Svårlösta tvister om storleken av det 

 kvarvarande virkets värde måste också väntas uppstå, då så många olika 

 värderingsmetoder här kunna göra sig gällande. Tillämpningen av kommit- 

 téns förevarande bestämmelse måste således också antagas förenad med 

 svårigheter. 



Kommittén har i sin utredning med statistiska siffror påvisat, att sär- 

 skilt skogseldskadorna äro relativt omfattande och sålunda påkalla rätt 

 stora skogsodlingsarbeten. Med kommitténs syn på det berättigade i 

 att markägaren ålägges att helt på egen bekostnad sörja för återväxt 

 på dessa marker, är det icke onaturligt, att kommittén låtit utredningen 

 stanna vid uppnåendet av siffror för brandfältens omfattning. Om utred- 

 ningen i detta stycke kompletterats med uppgifter om, huru stora delar 

 av de under sejiare år uppkomna brandfälten förblivit oberörda av frukt- 



