206 ARVID NILSSON 



bara skogsodlingsarbeten, och om vad dessa senare årens skogseldar 

 kostat skogsvärdskassorna, förmodar jag, att resultatet icke uppvisat så 

 stort behov av nya lagbestämmelser och att skogsvårdskassornas utgifter 

 för ändamålet icke visat sig så stora. Men måhända misstager jag mig. 

 Mitt antagande grundar sig ju på förhållandena i landsändar jag känner 

 närmare till ävensom därpå, att så stora skogar tillhöra stat och bolag, 

 som icke fått något bidrag ur skogsvårdskassorna men skogsodlat ändå 

 på brandfälten. 



Att tvinga ägaren till ett brandfält att skogsodla på annan väg än 

 överenskommelsens synes mig även kunna bliva rätt sä förargligt ibland 

 för vederbörande skogsvårdsstyrelse och länsjägmästare, om björken skall 

 godkännas såsom återväxt överallt, som kommittérade vilja hava det. 

 Det händer ju ej sällan, att de vittfarande och mångenstädes ymnigt 

 förekommande björkfröna stanna och finna särskilt lämplig grobädd på 

 brandfälten, fastän inga levande björkar finnas kvar på dessa fält, och 

 följden blir då en utomordentligt vacker björkföryngring. Har man så 

 tvingat markägaren att kosta på en dyrbar skogskultur och björkfröet 

 kommit ungefär samtidigt, som skogsodlingen satts i verket, bliva nog 

 de skogsvårdens representanter, som påkallat skogsodlingen, föremål för 

 motsatsen till erkänsla. 



De särskilda kapitel i lagfdi-slageUy som gälla avverkning i ungskog, 

 d. v. s. vad vi skogsmän vilja benämna ungskogslagen, innefatta väl det 

 nya lagverkets ur skoglig synpunkt mest betydande del. En av orsa- 

 kerna till, att vi icke för länge sedan fått till stånd en ungskogslag i 

 annan form än gällande kristidslagens, är givetvis den, som det vill synas, 

 oöverkomliga svårigheten att noga beskriva gränserna för en dylik lags 

 ingrepp i den enskildes förfoganderätt till skogen. Behovet av en lag 

 till skydd för det växtligare skogskapitalet har ju sedan länge erkänts. 

 Men detta behov har nu framträtt med sådan skärpa, att den allmänna 

 rättsuppfattningen, låt vara endast för den innevarande kristidens del, 

 gillat icke blott en ungskogslag utan åtföljande definition av begreppet 

 ungskog utan även, beträffande avverkning i skog som går i handel, 

 ytterligare betydande inskränkning i skogsägarens eller avverkarens hand- 

 lingsfrihet. 



Skogslagstiftningskommittén har stannat vid en ungskogslag i form av 

 särskilt kapitel i föreslagna allmänna skogsvårdslagen. Det väsentliga 

 av denna ungskogslag återfinnes i kommittéförslagets § 5 och reservationens 

 § 4, vilka paragrafer praktiskt taget hava samma innehåll och avse förbud 

 för sluthuggning av y> växtlig ungskog i bestånd^ som är eller kan för- 

 väntas geyiom tillväxt bliva slutet, innan träden över huvud taget nått 

 den ålder ^ vid vilken användbarhet som fröträd kan efter de i orten all- 



