SKOGSLAGSTIFTNINGSKOMi\UTTÉNS FÖRSLAG 211 



skilde hemmansägarens tillfälliga ekonomi utan man måste ju företrädes- 

 vis hava i åtanke vilken oerhörd betydelse, en lag om skydd för 

 huviidparten av det växtliga virkesförrådet måste hava för hela vårt 

 folks välstånd och existensmöjlighter. Anspråket på en ungskogslag, 

 som når långt vid sin tillämpning, måste alltså vara befogat. 



Kommittén har beträftande de tillåtna avverknivgarna hioin ungskogen 

 såsom nyss anförts, yttrat att ungskogen får gallras i sådan grad »att 

 beståndets förmåga att åter sluta sig icke äventyras.» Jag undrar om 

 denna formulering icke är väsentHgt sämre än kristidslagens medgivande 

 om sådan gallring, som »är för beståndets utveckling ändamålsenlig.» 

 Vi leva ännu i brytningstider beträffande föreställningarna om den skä- 

 liga styrkan hos gallringarna och — även om man icke hängiver sig 

 åt, vad man på sista tiden fått höra talas om i fråga om gallringsstyrka 

 från vissa intresserade skogsmän i övre Norrland — borde väl försiktig- 

 heten bjuda att icke välja en så formulerad bestämmelse som kommit- 

 téns. Förutom att vara svår att tillämpa, har ju denna bestämmelse 

 den svagheten att kunna komma i konflikt med sakligt berättigade skogs- 

 vårdsintressen. 



En föreskrift i kommitténs förslag till ungskogslag, som jag stannat 

 inför, är även åläggandet för skogsägarna att vid risk av böter och vir- 

 kesbeslag begära tillstånd hos skogsvårdsstyrelse?! dels för att få bort- 

 taga en liten flik ungskog for att kun?ia uppodla skogsmark till äker 

 eller trädgård eller för att få en byggjiadstonit och dels för att få för- 

 sälja vid sådan avverkning upparbetat virke, d. v. s. att få använda vir- 

 ket till annat ändamål än husbehov. Bortsett från svårigheterna att kon- 

 trollera, huruvida en skogsägare verkligen använder dylikt virke till hus- 

 behov, vilka svårigheter måhända äro överkomliga fastän stora, vill det 

 förefalla, som vore det i dylika fall nog, om markägaren hade att inom 

 viss angiven tid hävda avverkningstrakten för uppgivet ändamål vid 

 äventyr att eljest bliva ålagd böter, där markägaren icke förmår göra 

 sannolikt, att han vid sin avverkning i föregivna syftet varit i god tro. 



Detta kan tyckas vara småsaker att göra anmärkning på, men för 

 min del anser jag i förevarande sammanhang varje lagbestämmelse helt 

 av ondo, som icke betyder nämnvärt ur större skogsvårdssynpunkt, men 

 som kan vara ägnad att rubba skogsägarnas uppfattning av skogsvårds- 

 styrelserna såsom i främsta rummet centralinstitutioner för skogsvårds- 

 strävandenas stöd. Dylika bestämmelser måste ju, om de skola tillämpas 

 utan mannamån, kunna medverka till att en skogsvårdsstyrelse blir im- 

 populär bland skogsägarna — det sämsta, som kan inträffa för en skogs- 

 vårdsstyrelse. Huru det än lagstiftas, går det ju ej an att skapa egent- 

 lig skogsvård med lagparagrafers hjälp, och det förtroendefulla samar- 



