SKOGSLAGSTIFTNINGSKOMMITTF.XS FORSLAG 215 



I fråga om skyddsskogar och skogar i exponerat läge innefattar förslaget 

 den stora nyheten, att desamma läggas under skogsvärdsstyrelsernas tillsyn, 

 medan de nuvarande skj^ddsskogarna sortera under skogsstaten. Den be- 

 fattning, som denna har med skyddsskogarna, är allenast att verkställa ut- 

 syning, det nya förslaget stadgar reproduktionsskyldighet och annat lika 

 som för andra skogar, vadan skogsvårdsmyndigheternas uppgifter bliva helt 

 annorlunda än vad nu är förhållandet och korteligen sagt desamma som 

 å andra skogar. Av denna likhet har det på kommittén framställt sig 

 såsom helt naturligt att lägga även skyddsskogarna under skogsvårds- 

 styrelserna. De fördelar, detta även synts skola föra med sig, äro an- 

 givna i betänkandet sid. 280 o. f. Framför allt är det ernåendet av 

 större stabilitet av personalen, mot det nuvarande ideliga ombytet av till- 

 fälliga assistenter. Nu kan man väl vänta sig den invändningen, att 

 skogsvårdsstyrelserna och deras personal icke skulle vara nog kompetenta 

 att omhändertaga de krävande uppgifterna på skyddsskogarna. Och obe- 

 stridligt är naturligtvis, att för dessa skogar måste fordras en bärande 

 skoglig utbildning. Men å andra sidan är det också av största vikt att till 

 den teoretiska skolningen även kommer praktisk erfarenhet, och det icke 

 blott en sådan i allmänhet, utan en som är anknuten till trakterna ifråga 

 och sålunda innefattar en säker kännedom om lokala växtlighets-, klima- 

 tiska och andra förhållanden. Huru det är ställt med detta för närvarande, 

 då till utsyningsförrättningarna varje år skickas teoretiskt väl utbildade, men 

 som oftast alldeles nyexaminerade assistenter och vilka i det stora fler- 

 talet fall icke sedan återkomma till platsen, det är ju allmänt känt och 

 därom ge tabellerna sid. 276—7 talande vittnesbörd. Och att märka är, 

 att dessa förhållanden äga rum efter det år 191 1 gjordes omreglering 

 och förbättring av revirindelningen i anledning av de behov, som fram- 

 kommit efter 1903 års lagstiftning. Någon ytterligare förbättring här- 

 uti, nog tillfredsställande, torde inte heller kunna räknas med, om skydds- 

 skogarna skulle bibehållas under skogsstaten. Jag hänvisar häruti sär- 

 skilt till sid. 279 och 280 i betänkandet. Vad skogsvårdsstyrelserna 

 beträffar, hava de till sitt förfogande tjänstemän, för vilka fordras den 

 högsta teoretiska fackutbildningen, och självfallet är, att antalet sådana 

 hos varje styrelse anställda tjänstemän varder så stort som behovet 

 kräver. Jag syftar här särskilt på den förut berörda möjligheten att 

 uppdela en stvTelses verksamhetsområde mellan flere ordinarie länsjäg- 

 mästare, och därjämte torde man kunna räkna med en stab av jägmä- 

 stare- eller forstmästare-utbildade medhjälpare. Man har alltså att välja 

 emellan å ena sidan en skogsstatspersonal med låt vara genomgående 

 högre teoretisk utbildning", men utan någon påräknelig praktisk erfaren- 

 het, allra minst från platsen, och å den andra sidan skogsvårdsstyrelserna 



