SKOGSLAGSTIFTNINGSKOMMITTÉNS FÖRSLAG 219 



de opålitliga medelst ett omedelbart ingripande. Vartdera sättet skulle 

 ha högst betänkliga sidor. 



Jag måste bestrida, att proceduren enligt förslaget innebär något på 

 grund av försenat ingripande sämre eller svagare än nuvarande förhål- 

 landen och vågar vidhålla kommitténs yttrande, att ingripandet mången 

 gång torde kunna ske väsentligen snabbare än nu. 



För den händelse fastslagna åtgärder uraktlåtits, har förslaget upptagit 

 den nu gällande regeln om deras föranstaltande av skogsvårdsstyrelsen 

 på vederbörandes bekostnad, och detta har utsträckts att gälla icke blott 

 om åtgärderna fastställts utav domstol, utan även om de bestämts genom 

 överenskommelse eller i sammanhang med avverkningstillstånd. 



Vad kommunskogar och häradsallmänningar beträffar, må här endast 

 nämnas det remedium mot försyndelser vid skötseln, som föreslagits i 

 form av förvaltningens fråntagande från vederbörande och överlämnande 

 till gode män, på viss tid eller tillsvidare. Att närmare ingå härpå med- 

 ger icke tiden. 



Det återstår att säga något om andra myndigheter, som skola hava 

 befattning med skogslagarna, än skogsvårdsstyrelserna. Av sådana äro 

 redan nämnda domstolarna. I likhet med vad som nu gäller följer även 

 förslaget den principen, att om i sådana fall, där skogsvårdsstyrelsen 

 icke har beslutanderätt, styrelsen och skogsägaren ej kunna komma 

 överens, saken skall gå den allmänna domstolsvägen. Detta är väl ock- 

 så det naturliga, då ju i nämnda fall styrelsen och skogsägaren stå så- 

 som motparter mot varandra. I sådana fall återigen, där styrelsen har 

 beslutanderätt — meddelande av avverkningstillstånd, beviljande av undan- 

 tag från ungskogsbestämmelserna m. m. — , där alltså styrelsen icke står 

 såsom motpart mot skogsägaren, utan såsom en myndighet över honom, 

 där måste etableras en klagorätt för skogsägaren till någon instans över 

 styrelsen. Detta har skett genom upptagande av gottlandslagens bestäm- 

 melser om besvärsrätt till länsstyrelsen och Kungl. ]\Iaj:t. 



Hos Kungl. Maj:t skulle enligt förslaget finnas för dylika ärenden an- 

 ställd en tjänsteman i jordbruksdepartementet, vilken kallats skogsvårds- 

 inspektör. Här vill jag först göra det medgivandet, att denna benäm- 

 ning kanske icke är så lycklig, utan i viss mån kan verka missledande; 

 men kommittén kunde ej finna någon bättre. Han har nämligen icke på 

 något sätt avsetts att hava med någon inspektion att skafta. Han är, 

 såsom redan antytts, i främsta rummet en departementstjänsteman och 

 bör såsom sådan varda till stor nytta. När ett mål av ifrågavarande 

 slag kommer till Kungl. Maj:t, måste naturligtvis där beredas tillgång 

 till sakkunskap vid handläggningen, och att detta, såsom väl annars 



