220 Y. WISÉN 



torde komma att bli förhållandet, skulle ske genom remiss i varje fall 

 till domänstyrelsen, har synts kommittén icke vara lämpligt och lyck- 

 ligt, så mycket mindre som kommittén genomgående intagit den stånd- 

 punkten, att domänstyrelsen och skogsstaten icke bör hava något att 

 skaffa med de enskilda skogarna, utan helt ägna sig åt förvaltningen av 

 statens domäner. Skogsvårdsinspektören bör således inom departemen- 

 tet ha en viktig plats att fylla (se sid. 490). 



Av ej direkt samma men dock närstående karaktär är den gransk- 

 ningsuppgift, som tillagts honom beträffande de av skogsvårdsstyrelserna 

 fastställda hushållningsplanerna för kommunskogar och häradsallmännin- 

 gar. Denna granskning innebär emellertid icke någon befogenhet att 

 själv korrigera eller ändra planen, utan medför endast rätt att besvärs- 

 vis hos Kungl. Maj:t söka få ändring däri. Detta ändringssökande bör 

 dessutom icke avse detaljer i den fastställda planen, utan endast fram- 

 ställas, där de i lagen fastslagna grunderna för dylika planer icke befun- 

 nits följda. Någon myndighet över skogsvårdsstyrelserna tillkommer 

 således icke skogsvårdsinspektören i det ifrågavarande avseendet, och icke 

 heller i något annat, trots namnet, och detta vill jag ännu en gång be- 

 stämt betona. Vad angår frågan om någon övermyndighet över skogs- 

 vårdsstyrelserna, så tror jag mig som hela kommitténs ståndpunkt kunna 

 säga, att lika väl som en dylik central eller övermyndighet torde vara 

 önskvärd och behövlig för den händelse styrelserna skulle allt framgent, 

 i en ordinarie skogslag, vara utrustade med den maktfullkomlighet, som 

 den provisoriska lagen ger dem, lika litet kan en dylik myndighet an- 

 ses påkallad med hänsyn till vare sig 1903 års lagstiftning eller den nu 

 föreslagna. För min personliga del vill jag tillägga, att insättandet av 

 en överstyrelse över skogsvårdsstyrelserna skulle innebära en rubbning 

 av själva det' grundväsentliga i skogsvårdsstyrelseinstitutionen — en över- 

 styrelse, som verkligen hade något att säga över de särskilda skogsvårds- 

 styrelserna, och skogsvårdsstyrelser med en för de olika lokala kravens 

 tillgodoseende nödvändig självständighet är i mina ögon saker, som icke 

 kunna förenas. 



Skogsvårdsstyrelsens självständighet oförkränkt, torde emellertid skogs- 

 vårdsinspektören kunna bli till stort gagn icke blott genom sin departe- 

 mentala verksamhet, utan även genom den mera gentemot styrelserna rik- 

 tade uppgift, som anges i betänkandet sid. 490. Han skulle härutinnan 

 bliva ett slags centralbyrå för skogsvårdsstyrelserna, en förmedlare i en 

 mängd sådana frågor, varpå nu i skogsveckans program exempel finnas 

 upptagna för gemensamma överläggningar inom länsjägmästarnes före- 

 ning. Men icke ens en sådan förmedlingstjänsteman lärer man på sina 

 håll vilja veta av för skogsvårdsstyrelserna. Det synes sålunda förefin- 



