224 DISKUSSION 



Länsjägmästare W. Dybeck: Denna fråga måste naturligtvis ha ett myc- 

 ket stort intresse för skogsägarna, och även för skogsvårdsstyrelserna måste 

 den ha ett alldeles särskilt intresse. Vi ha också haft tillfälle att i höstas 

 på skogsvårdsstyrelsernas möte sätta oss in i frågan trots det att landshövding 

 Husbergs reservation icke förelåg färdig utom beträffande lagtexten, sålunda 

 icke beträffande motiveringen. Skogsvårdsstyrelserna ville icke fatta någon 

 bestämd ståndpunkt till det föreliggande lagförslaget, då reservationen i full- 

 ständigt skick ej var tillgänglig. Emellertid uppdrogo skogsvårdsstyrelserna 

 åt en kommitté att med ledning av föreliggande betänkande och de skogs- 

 lagar, som vi förut hade till vårt förfogande, utarbeta ett förslag; om det 

 skulle bliva ett nytt lagförslag eller ett yttrande över lagen får kommittén 

 själv avgöra. Jag har velat meddela detta, då man här kanske kunnat vänta, 

 att från skogsvärdsstyrelsernas sida gjordes en del erinringar i frågan. Såsom 

 saken nu är ordnad, vore detta måhända mindre lämpligt. 



Jägmästare T. Grenander: Redan förra året ])å skogsmötet i Umeå 

 tillät jag mig kritisera detta lagförslag. Den kritiken rör sig då bl. a. omed 

 kommitténs värdesättning av de försumpade skogarna. Jag har i Umeå fram- 

 lagt ett förslag till behandling av dessa skogar. Detta förslag vidhåller jag 

 även här, men med betonande av, att det är ett utkast. Jag skall icke upp- 

 taga tiden med att upprepa detta förslag eller motiven för detsamma. Jag 

 har alltså icke något yrkande att framställa, men jag kan icke underlåta att 

 beklaga, att kommittén icke ansett sig böra taga dessa skogar i sitt hägn i 

 någon nämnvärd omfattning. 



Jägmästare M. Carlgren: 1^2 står följande: = : = »Därvid skola, i 

 den mån det kan vara för ändamålet erforderligt, pä avverkningsområdet kvar- 

 stående träd eller buskar borttagas». 



Inledaren påpekade önskvärdheten av att en garanti vinnes för en riktig 

 tolkning av denna ganska viktiga bestämmelse om borttagande av s. k. skrä])- 

 skog. Med nyssnämnda formulering saknas verkligen sådana garantier. Han 

 vädjade också till skogsförsöksanstalten och önskade ett uttalande från den- 

 samma om den undertryckta granunderväxtens betydelse särskilt för Norrland. 

 Professor Schotte svarade härpå, att man nog var tämligen på det klara med 

 denna underväxts biologiska utvecklingsmöjlighet; frågan om dess användbar- 

 het vore tastmer en ekonomisk fråga, och den trodde han så småningom 

 skulle komma att utredas på de försöksparker, som skogsförsöksanstalten äm- 

 nade få till stånd. 



För många är det alldeles avvita att fästa avseende vid den undertryckta 

 granåterväxten, och de giva utan tvekan företräde åt den ungskog, som upp- 

 kommit jämn och vacker genom kultur, men de betänka icke, vilka kostnader 

 detta drager, i synnerhet då man i regel måste återkomma med hjälpkultur, 

 ofta två ä tre gånger. Alldeles gratis däremot har man å stora arealer i 

 Norrland den kvarstående granunderväxten, som omedelbart efter avverkningen 

 ofta ser »skräpig» och hopj)lös ut, men 5 — 10 — 15 år senare, då hygget 

 fått bada i somrarnas sol, förhåller sig som växdig ungskog. Jag skulle .så- 

 lunda önska, att lagen får den formuleringen, att när vederbörande tjänsteman 

 står inför ett sådant nygjort hygge, han tvingas att ställa den frågan till sig 

 själv: vilka av dessa individer äro med säkerhet icke utvecklingsbara, vilka 



