226 DISKUSSION 



uttrycket »slutet», men så vitt jag kan finna har kommittén icke alls givit 

 sig in på den saken. Går man till statens indelningscirkulär förklaras där 

 begreppet slutenhetsgrad avse »att giva ett uttryck för i vad mån det befint- 

 liga beståndet, med hänsyn tagen till ålder och trädslag, utnyttjar ståndortens 

 virkesproducerande förmåga.» Olika slutenheter anges i tiondelar i förhållande 

 till den som är »fullt nöjaktig». Här i lagen kan det naturligtvis ej bli 

 fråga om något fastslaget mått efter sådana grunder, men å andra sidan måste 

 man fordra någon närmare bestämmelse när det för de skilda myndigheterna 

 skall gälla att avgöra vad som menas med »slutet». Det räcker här ej att 

 hänvisa till att skogsvårdstyrelserna komma att handha denna sak på bästa 

 sätt, hur befogad en sådan förhoppning än kan vara. För egen del har jag 

 tänkt mig att man, såvida den föreslagna lagformuleringen skall bibehållas, 

 skulle kunna lösa denna fråga genom en förklaring, att ett slutet bestånd är 

 ett sådant där kvistrensningen och därmed höjandet av virkets kvalitet avse- 

 värt befordras genom beståndets täthet. 



Men då komma vi fram till att det enhgt det föreliggande förslaget finns 

 växtlig ungskog i bestånd, som helt och hållet undantages från lagens skydd, 

 och som saklöst kan nedhuggas av skogsägaren. Och enligt kommitténs upp- 

 fattning, som tydligt och klart uttalas, är detta icke något fel. Kommittén 

 säger, att ungskogsbestånd som icke äro av tillfredsställande kvantitet icke, 

 eftersom markens produktionsförmåga därmed ej kommer till sin rätt, böra 

 åtnjuta det särskilda skyddet utan tvärtom hellre må avverkas, enär därmed 

 följer skyldighet att sörja för nöjaktig återväxt. 



Detta är betänkligt. Då kommittén i den uppställda fordran på att växt- 

 liga ungskogsbestånd skola vara eller bli slutna tror sig ha funnit en bestäm- 

 melse »av den smidighet, varförutan en ungskogslag icke kan bliva verkligen 

 tillfredsställande» kan jag för min del icke finna annat än att det är just fråga 

 om smidigheten det här brister, och kommittén synes här icke fullt ha satt 

 sig in i de olika lokala förhållandena, särskilt tänker jag pä en del områden 

 i Norrland. Kxx fordra att en ungskog skall vara eller bli sluten under vil- 

 ken som helst av de breddgrader lagförslaget avser är enligt min uppfattning 

 att under nuvarande förhållanden begära för mycket. 



En skogsägare kan ha ett luckigt ungskogsbestånd med slutna eller över- 

 slutna grupper, men utan utsikt för beståndet såsom sådant att bli slutet. 

 Han skulle då vara oförhindrad att hugga ner hela beståndet om han trodde 

 sig få någon ekonomisk vinning därav, naturligtvis med skyldighet för honom 

 eller hans efterträdare att sörja för återväxten. Ville han på bästa sätt gallra 

 de delar av beståndet där en sådan åtgärd vore behövlig, skulle han utsätta 

 sig för möjligheten att bli ålagd avverka hela beståndet och skaffa ny skog 

 i stället, men om han däremot ingenting gjorde utan lät beståndet sköta sig 

 å egen hand skulle skogsvårdsstyrelserna ej heller kunna göra något åt saken. 

 Då säger man att skogsvårdsstyrelserna i dylika fall icke komma att så till- 

 lämpa lagen, men detta överensstämmer ej med de fordringar man bör ha 

 på lagtextens noggrannhet. 



Man kan gå med pä att kommitténs formulering motsvarar det mål till 

 vilket vi önska komma. Det är naturligtvis så att markens virkesproducerande 

 förmåga i högsta möjliga grad bör utnyttjas, men för närvarande och med 

 tanke på det skiftande tillstånd vari våra enskilda skogar från Skåne till 

 Västerbottensgränsen befinna sig skulle en sådan bestämmelse som den före- 



