SKOGSLAGSTIFTXINGSKOMmTTÉNS FÖRSLAG 227 



slagna i vissa fall kunna bli farlig. Vi ha ännu så långt kvar till idealtill- 

 ståndet, att de icke slutna ungskogarna ofta höra till det mindre onda pa 

 skogsbrukets område. Det kan måhända ej tyckas lämpligt att komma med 

 avprutnings förslag på av kommittén framförda skogsvårdskrav, men med hän- 

 syn till verkligheten bör man enligt min uppfattning här försöka göra en änd- 

 ring. Vi behöva t. ex. bara tänka på \'ilken ställning den ofta glesa ung- 

 skogen på de mer eller mindre magra tallhedarna i Norrland skulle fa enligt 

 lagförslaget. 



En lösning av frågan skulle vara att taga ett uttryck från § 2 och använda 

 det här, på följande sätt: »Växtlig ungskog i bestånd, vilken är av sådan 

 täthet och beskaffenhet att densamma med hänsyn till rådande naturförhållan- 

 den må anses nöjaktig — — — >. Att också frågan om beskaffenheten redan 

 här kommer med måste anses vara en fördel. 



Detta skulle troligen bli en smidigare bestämmelse än den som kommittén 

 föreslagit. Härigenom skulle man dock även bli tvungen ändra de två sista 

 raderna, förslags\"is så: » — — — gallring, och denna må ej göras hårdare 

 än som är ändamålsenligt för beståndets utveckling, ej heller må beståndet där- 

 vid så utglesnas att dess möjligheter att sluta sig äventyras.» 



Slutligen kan det i fråga om bestämmandet av när ungskogsskyddet skall 

 upphöra vara skäl påpeka, att kommittén som ett önskemål framfört bland 

 annat, att träden böra ha »nått sådan utzeckling och stvrka, att de, om 

 de lämnas i en fröträdsställning av ordinär täthet, skola kunna stå bi», men 

 i lagtexten har det endast uppställts fordran på att de skola ha »nått den 

 ålder, \\å vilken användbarhet som fröträd kan efter de i orten rådande för- 

 hållanden anses vara för handen». Med tanke på de stora skiljaktigheter i 

 tillväxthastighet, som kunna förefinnas å olika marker inom samma ort, skulle 

 man ^-ilja efter i s allmänhet» tillägga >å mark av ifrågavarande godhetsgrad-. 

 Härigenom skulle man, utan att dock bli btmden t. ex. av att å vissa mark- 

 slag träden aldrig nå sådan rotfasthet att de lämpa sig som fröträd kunna 

 "vnnna en ur skogsvårdss)-npunkt enligt den gi\-na grunden riktigare och på 

 samma gång i tillämpningen mera tilltalande utformning av paragrafen. 



Skogschefen A. Nilsson: Jägmästare Carlgren gjorde en erinran mot be- 

 stämmelserna i § 2 om skyldighet att borttaga vissa kvarstående träd och 

 buskar å a\~verkningsområden och påyrkade en omformulering, som jag icke 

 riktigt uppfattade, men som motiverades med den även av mig påpekade faran 

 för en ensidig tillämpning av denna bestämmelse. Jag undrar, om man be- 

 höver gå in på formuleringen av just denna punkt för att förebygga en sådan 

 fara. Som jag nämnde i inledningsanförandet, är det min mening, att man 

 måste få till stånd ett centralt organ, som skulle giva riktlinjer för lagtillämp- 

 ningen i såväl denna punkt som i andra punkter av skogligt innehåll, där 

 lagtexten icke kan givas nöjaktigt detaljerad formulering. Ingen har yttrat 

 sig om, vad jag sagt i denna sak. Det är ju möjligt, att det är mindre klokt, 

 men jag vill å andra sidan fråga revisionssekreterare Wisén, som särskilt på- 

 pekade, att skogsvårdsstyrelsemas självständighet bör lämnas helt och hållet 

 oförkränkt, på vad sätt man tänker sig, att en likformighet i tolkningen av 

 dessa lagbestämmelser skall kunna åvägabringas inom olika län. Vi skogsmän 

 måste nämligen erkänna, att om vi försöka att tillämpa dessa bestämmelser 

 såsom s}-nemän, föreligger mycket stor fara för att det »sakkunniga» utlå- 



