SKLOGSLAGSTIFTXIXGSKOM^UTTÉXS FÖRSLAG 233 



skogsåterväxten. Xu har visserligen riksdagen beviljat rätt avsevärda penning- 

 medel till skogsvårdens befrämjande, och för dessa anslag är riksdagen värd 

 m}xken tack, men detta räcker inte. Jag erinrar mig, huru vid förenämnda 

 skogsvårdsmöte, där skogslagstiftningsfrågan behandlades, överjägmästare Wall- 

 mo i en polemik med jägmästare Nilsson betonade, att det heter »lag och 

 evangelium > . Jag imderskattar för vnsso icke undervisningsverksamhetens bety- 

 delse, men jag instämmer med överjägmästare Wallmo i att det måste oviUkorhgen 

 föreskrivas i lag, att det är skogsägarens skyldighet att sörja för skogens vård. 



Det är på grund av dessa s}"npunkter, som jag \il\ ha uttalat, att åtminstone 

 Norrbottens och Västerbottens kustland böra inr^nnmas i den allmänna skogs- 

 lagen. Det är givetvis en stor fördel att icke hava onödigt många skogslagar, 

 och skogstörhållandena i Västerbottens och Norrbottens kustland äro icke 

 sådana, att man för dem behöver ha en särskild skogslag. Jag har i 1 1 år 

 som skogsingenjör haft min verksamhet i dessa trakter, och jag har den be- 

 stämda uppfattningen och har aldrig vid något tillfälle kuiuiat komma till 

 någon annan än att dessa landsändar mycket väl kunna ha samma skogslag 

 som det öv"riga Sverige. 



Vad hemmansägame och skogsägame eljest däruppe beträffar, så äro de 

 visst icke några skogsskövlare, utan äro många av dem intresserade, av att 

 sköta sina skogar väl. Då skogsskövling förekommer, är det vanligen genom 

 av-verkningsrättsinnehavare. Jag för min del håller före, att det lika ofta 

 felas mot skogsvården därigenom att det övas för stor sparsamhet. Man vill 

 spara sina skogstillgångar så mycket som möjligt, men sker då detta ofta utan 

 nödig urskillning, så att man för länge sparar gammal, övermogen skog. 



Intendent O. Eneroth: Herr ordförande! Mina herrar! Enligt de före- 

 liggande lagförslagen komma skogsvärdsstyrelsema att åläggas en i jämförelse 

 med nu rådande förhållanden ofantligt ökad befogenhet och en i prop)ortion 

 därtill ökad arbetsbörda. Man hade då väntat, att det starkt ökade behov 

 av- sakkunskap och arbetskrafter, som otvivelaktigt i flertalet landstingsområden 

 kommer att inträda, om föreliggande lagförslag upphöjas till lagar, åtminstone 

 antydningsvis hade förutsetts i Förslaget till Lag angående Skogsvårdsstyrelser. 

 Man finner emellertid därom intet eller så gott som intet, utan ha lagförslagets 

 upphovsmän tydligen ansett, att den nuvarande organisationen av skogsvårds- 

 styrelserna också skall räcka till för de i mycket hög grad ökade uppgifterna. 



Skogsvårdsstyrelsemas åligganden enligt lagförslagen finnas angivna i § 4 

 av Förslag till Lag angående SkogsvårdsstvTelser. Där heter det, bland mycket 

 annat, att skogsvårdsstvTelse har till uppgift att > utöva den uppsikt och vid- 

 taga de åtgärder, som jämUkt gällande skogsvårds- och andra lagar på skogs- 

 vårdsstvTelse ankomma». I förbigående sagt hade man väntat sig >skogs- 

 vårdsstvTelse åligger» i stället för »har till uppgift», då väl därigenom klarare 

 pointerats vad som är meningen. 



Om man med ledning av texten i lagförslagen söker klargöra allt vad som 

 kommer att åligga en skogsvårdsstyrelse, så blir det en hel del mer än för 

 närvarande. Om vi börja med det första och viktigaste lagförslaget, skall 

 skogsvårdsstvTelsen utöva uppsikt över så gott som all avverkning å enskildes 

 marker samt därvid tillse, att bestämmelserna i lagen efterlevas. Även de 

 kategorier av fri avverkning som finnas måste ju i många fall bli föremål för 

 skogs vårdsstvTel ses åtgärd för att avgöra, om de falla tmder lagens bestäm- 



