SKOGSLAGSTIFTNINGSKOMMITTÉXS FÖRSLAG 237 



om åldersgränsen tör ungskogen i de olika länen. Om detta var fallet, så 

 har jag svårt att gå med på något sådant, men, jag är icke säker om att så 

 var förhållandet. Var återigen icke meningen, att detta råd skxille hava en 

 dylik direkt bestämmanderätt, så förefaller det mig, som om skillnaden mellan 

 »skogsvårdsinspektören» och »förtroenderådets icke bleve någon annan än 

 den mellan singularis och pluralis. 



■Jägmästare W- Älund: Med anledning av skqgsingenjör Stenborgs utta- 

 lade önskemål att den föreliggande lagstiftningen även borde tillämpas inom 

 Norr- och Västerbottens läns kustland ävensom med anledning av den näst 

 föregående talarens yttrande, \tI1 jag endast lämna den upplysningen, att 

 Västerbottens läns hushållningssällskap med ombud från länets oUka socknar 

 uppdragit åt sitt förvaltningsutskott att till Kungl. Maj:t ingå med framställ- 

 ning om förändrad skogslagstiftning. Utskottet har även gjort dylik tram- 

 ställning och därvid förordat det föreliggande lagförslaget i tillämpliga delar. 



Länsjägmästare U. Danielsson: Det förslag, som framställes i reserva- 

 tionen, avser i någon mån att skydda den gamla skogen. Då även den pro- 

 \-isoriska lagen skvddar den gamla skogen, så ligger det nära till hands att 

 antaga, att riksdagen kommer att gä med på ett skydd för den gamla skogen. 

 Anledningen till att jag icke anslutit mig till resenationen är den, att jag 

 anser, att så länge själväganderätten till skog består, så länge böra skogs- 

 ägarna ha rättighet att tillgodogöra sig den skog, som är mogen. Detta har 

 för mig varit utslagsgivande. Det är klart, att man kan diskutera både hit 

 och dit härom, men om det fortfarande bliver samma bestämmelser som i 

 den pro^"isoriska lagen, så kunde skogsvårdsstsrelsen hindra så gott som 

 varje avverkning, tv alltid kan man hitta på något, som strider mot grunderna 

 för en god skogsvård. 



Jag har anslutit mig till förslaget om skogsvårdsinspektör under vissa för- 

 utsättningar. Men skulle den pro\'isoriska lagen bliva beståndande, så är jag 

 ense med skogschefen Nilsson däri, att då är en skogsvårdsinspektör säkerligen 

 icke nog, utan då får man ha en verkhg m^-ndighet. En skogsvårdsst\Telse 

 far icke vara beroende av en enda mans indi\"iduella uppfattning. 



Skogschefen A. Nilsson: Revisionssekreterare Wistfn undrade, om icke en 

 förtroendenämnds och en skogsvårdsinspektörs uppgifter vore så sammanfal- 

 lande, att de egentligen icke skilde sig mera från varandra än pluralis och 

 singularis. Det är nog icke så. Om jag uppfattat skogsvårdsinspektörens 

 uppgift riktigt — jag återfinner för tillfället icke vad som 5kri\-its härom i 

 det digra betänkandet — så skulle han icke äga någon som helst befogenhet 

 att uppställa gemensamhetsregler \-id tillämpning av lagbestämmelser av skoglig 

 betydelse. Om en skogsvårdsinspektör skulle givas samma befogenhet som 

 det av mig åsyftade förtroenderådet, så skulle en sådan inspektörsbefattning 

 aldrig kimna komma till stånd, så vitt jag kan förstå, ty jag tror icke, att 

 man skulle kunna uppbringa någon kunnig, ansvarskännande person, som 

 vore -villig att bekläda dylik befattning. Ett förtroenderåd, sammansatt alltså 

 av flera personer, måste hava helt andra förutsättningar än en ensam man 

 att skapa gemensamhetsregler, där behörigt objektiva grundläggande sj-npunkter 

 saknas men regler eller beslut, innefattande vad som ur allmän s)-npunkt skall 

 anses lämpligt, likväl måste åvägabringas. Det måste ju även vara av yttersta 

 vikt att den opposition, som kan framträda mot skogslagarnas tillämpning, 

 blir ordentligt vederlagd, där den bör vederläggas, och den auktoritet ett för- 



