OM ALLMAXXIXGAR 241 



klart. Delägarna få blott större frihet att ordna denna så, som de 

 själva hnna bäst. Säkerligen kommer den föreslagna åtgärden att verk- 

 samt bidraga till höjande av det allmänna forstliga intresset inom de 

 orter, där allmänningarna äro belägna. 



Den betydelse, allmänningarnas bevarande och vård äga för kring- 

 liggande bygd, påkalla emellertid allt fortfarande kontrollåtgärder från 

 det allmännas sida. Så föreslås, att, som hittills, av offentlig myndig- 

 het fastställd hushållningsplan skall lända till efterrättelse vid förvalt- 

 ningen. Principerna för dessa äro emellertid något annorlunda angivna 

 i förslaget än dem, som nu gälla. I 1S94 års förordning stadgas att 

 dessa >^ skola avse skogens framtida bestånd och högsta avkastning:\ 

 medan lagförslaget anger planens uppgift vara att > efter allmänningens 

 beskaffenhet och ortens förhållanden försätta och bibehålla skogen i 

 forstligt tillfredsställande skick samt bereda största och möjligast jämna 

 avkastning därifrån». Det är svårt att bilda sig en klar föreställning 

 om den förändrade formuleringen avser någon förändring i sak. \'ad 

 man emellertid saknar i den nu föreslagna lagtexten är ett uttryck för 

 att även högsta möjliga räntabilitet på skogskapitalet bör eftersträvas. 

 Det ligger nu onekligen en viss fara för en sådan tolkning vid planens 

 upprättande, som för att nå största möjliga virkesmängd och jämnhet i 

 avkastning fortfar med det överhållande av gammal skog, som är 

 ett så allmänt fel hos de nu gällande hushållningsplanerna och som i 

 många fall inverkar så ogynnsamt på räntabiliteten hos våra häradsall- 

 männingar. 



Med avseende på upprättandet av dessa hushållningsplaner föreskriver 

 lagförslaget att detta skall ske genom allmänningsdelägarnas försorg av 

 sakkunnig person, alltså även här en utvidgad befogenhet för delägarna 

 — samt granskas och fastställas av skogsvårdsstyrelsen i länet. Det är 

 givet, att om en sådan hushållningsplan skall äga betydelse såsom kon- 

 troll och garanti för en rationell skogshushållning, dess slutliga gransk- 

 ning och fastställande skall läggas hos någon annan institution än ve- 

 derbörande allmänning själv, men det torde kunna starkt dragas i tvi- 

 velsmål. om skogsvårdsstyrelserna äro härför lämpliga organ. Deras upp- 

 gift är och kommer i fortsättningen i än högre grad att vara den, att 

 övervaka och kontrollera den enskilda skogshushållningen inom sitt om- 

 råde. Hela deras organisation och arbetssätt är byggt med dessa syf- 

 temål för ögonen. Hushållningsplanernas granskning är en uppgift av 

 helt annan karaktär och det ringa antal sådana granskningar — förutom 

 för häradsallmänningarna även för en del kommun- och andra samfäl- 

 Hgheter och stiftelser hörande skogen — , som förekomma inom ett så 

 inskränkt område som ett län, torde medföra att skogsvårdsstyrelserna 



