OM ALLMAXXIXGAR 245 



Jag har hittills endast uppehållit mig vid för häradsallmänningarna 

 föreslagna bestämmelser. Men till begreppet allmänningar synes också 

 böra hänföras övriga skogar, som, utan att vara statsskogar, dock ej 

 ägas av enskilda utan av samfälligheter av annan natur än häradsall- 

 männingarna. Sädana skogar äro i kommittéförslaget sammanförda i 

 ett särskilt lagförslag omfattande bestämmelser för skogar tillhörande 

 kommuner samt vissa stiftelser, föreningar och sällskap. 



Dessa skogar äga endast till en helt ringa del det urgamla ursprung 

 som häradsallmänningarna och äga med dem egentligen intet annat ge- 

 mensamt, än att deras ägare utgöras av samfälligheter av i viss mån 

 samma allmänna karaktär som häradsallmänningarna. Anledningen att 

 nu bestämmelserna för värden av dessa skogar sammanförts i en sär- 

 skild lag, är väl ock denna deras ägares karaktär. 



Den allt mer vaknande insikten att en rationell skogshushållning bäst 

 genomföres om skogen sammanföres i större komplex och äges av så- 

 dana, som ej äro beroende av snabb realisation av den växande skogen, 

 har ock medfört ett alltjämt växande intresse för sådana skogar. Det 

 är därför av den största vikt, att nu ej införas lagbestämmelser, som 

 stäcka detta intresse. 



Det nu föreliggande lagförslaget synes i detta hänseende dock ej med- 

 föra allt för hårda bestämmelser. Det skiljer sig från förslaget om värd 

 av enskildes skogar egentligen endast i det hänseendet, att krav i regel 

 uppställes pä hushållningsplan. Bestämmelserna för dess upprättande 

 sammanfalla i huvudsak med de för häradsallmänningarna angivna. På- 

 följden av uraktlåtenhet att följa planen är ock i bada fallen densamma. 



Reservationen innehåller dessutom en märklig nyhet, i det att till 

 dessa skogar hänförts även sådana enskilda skogar, som på ägares yr- 

 kande ställts under planmässigt skogsbruk. Enskild skogsägare kan 

 sålunda påkalla att viss honom tillhörig skog skall, när den övergår i 

 annan ägares hand och sedan allt framgent underkastas planmässigt 

 skogsbruk efter plan och pä sätt i övrigt bestämts för allmänningsskogar. 



Xär man ser de föreliggande skogsvårdsförslagen mot bakgrunden av 

 de nu gällande, falla ju genast i ögonen de starka inskränkningarna i den 

 fria dispositionsrätten och den skärpta kontrollen med avseende på de 

 enskilda skogarna. De senast gångna 5 — 6 decenniernas erfarenheter 

 torde förklara och även motivera sådana inskränkningar. Med avseende 

 på våra allmänningsskogar karaktäriseras äter lagförslagen av relativt 

 ringa förändringar. Och dessa gå snarare i motsatt riktning, mot ökad 

 rörelsefrihet och självständighet. Lät vara att detta kanske till en del 

 beror på en klarare uppfattning och ett erkännande av allmänningsdel- 

 ägarnas äganderätt till allmänningarna och därmed ock deras rätt till 



18. Skog^svårds/oreningens Tidskrift ig2o. Serien A. 



