248 DISKUSSION 



bättre försäljningsmetoder än de nuvarande kräves mycket arbete. Det synes 

 mig därför alldeles nödvändigt, att det finnes en fackutbildad person, som helt 

 ägnar sig åt allmänningen, tillvaratager lämpliga tillfällen till virkesförsälj- 

 ningar, föreslår och åstadkommer förbättringar i skogsskötseln och utför de 

 åtgärder allmänningsstyrelsen kan besluta. För egen del tror jag det vara 

 alldeles nödvändigt, att allmänningarna skaffa sig egna goda skogsförvaltare. 



Skogslagstiftningskommitténs förslag att låta skogsvårdsstyrelserna ombesörja 

 det väsentligaste vid upprättandet och fastställandet av skogshushållnings- 

 planerna väcker hos mig liksom hos den ärade inledaren vissa betänkligheter 

 på vilka jag på grund av den knappa tiden icke nu har tillfälle att ingå. 

 Ej heller kan jag underlåta att framhålla, att kommitténs förslag i många av- 

 seenden endast innebär, att det förmynderskap över häradsallmänningarna, 

 som nu utövas av skogsstaten, blir överflyttat till skogsvårdsstyrelserna, under 

 det att allmänningsdelägarna önska att själva övertaga och ombesörja all- 

 männingarnas angelägenheter. 



I landshövding Husbergs förslag till lag om häradsallmänningarna finnes 

 ett uttalande som kommer att sprida stor glädje och tillfredsställelse bland 

 allmänningsdelägarna. Landshövding Husberg säger nämligen klart och tyd- 

 ligt ifrån, att delägarna enligt hans uppfattning innehava sina allmänningar med 

 full äganderätt. Givetvis måste ett dylikt uttalande tillmätas allra största betydelse. 



Formen för och arten av denna äganderätt hava hitintills varit synnerligen 

 oklara, men genom att skapa begreppet »allmänningslaget» bringar lands- 

 hövding Husberg reda häri och lägger därigenom en grund för det fasta upp- 

 byggandet av häradsallmänningarnas rättsliga ställning. Allmänningslaget kan 

 betecknas såsom den juridiska person, vilken äger allmänningen och meddel- 

 aktigheten i laget skall bestämmas efter oförmedlat hemmantal, varigenom 

 inga förändringar komma att inträda i de nu gällande grunderna för andel i 

 häradsallmänningarna. I förslaget finnas ett flertal andra juridiskt-administra- 

 tiva stadganden, vilkas genomförande uppenbarligen skulle bliva till stor nytta 

 för häradsallmänningarna, men jag har icke tid att vid detta tillfälle påvisa 

 dem. Jag ser mig i stället nödsakad att upphöra med frambärandet av blom- 

 mor och vill tillåta mig att i några avseenden tillkännagiva meningar, vilka 

 väsentligen avvika från de, som landshövding Husberg framlagt i förslaget. 

 Jag vill sålunda icke förneka, att den föreslagna lagen synes mig vara något 

 för detaljerad och lämnar alldeles för litet utrymme åt reglementen, vilka 

 fortfarande skola uppgöras för varje allmänning. Förhållandena kunna i 

 många avseenden vara mycket olika för olika allmänningar, och en lagbe- 

 stämmelse, som kan passa väl för en eller flera allmänningar, är kanske mindre 

 lämplig för andra allmänningar. Vid uppförandet av reglementena kunna 

 varje särskild allmännings säregenheter beaktas, man kan med andra ord »laga 

 efter lägligheten» och detta innebär en fördel, som enligt mitt förmenande 

 icke bör beskäras alltför starkt genom en i administrativa detaljer ingripande 

 lag. Att några för allmänningens skötsel och angelägenheter farliga vildskott 

 skulle kunna uppstå genom reglementen är helt uteslutet, enär de skola prövas 

 och fastställas av länsstyrelserna, varvid tillfälle till beskärning förefinnes. 



Även beträffande den skogliga administrationens ordnande har jag en upp- 

 fattning, som i vissa avseenden skiljer sig från förslagets. Detta gäller i 

 första hand sättet för hushållningsplanernas upprättande och fastställande. Jag 

 kan i denna fråga helt ansluta mig till det förslag, som framlagts utav all- 



