OM ALLMAXXIXGAR 249 



männingsdelägarna. Skillnaden mellan detta och landshövding Husbergs för- 

 slag torde hava sin rot i den olika uppfattningen om hushållningsplanernas 

 räckvidd i skogligt-administrativt avseende. AUmänningsdelägarna anse, att 

 hushållningsplanerna endast böra lämna föreskrifter om avverkningens storlek 

 och art samt sättet för skogsodlingens ooh avdikningens utförande, och anlägga 

 därvid samma synpunkter, som företrädas exempelvis av Kungl. domänstyrelsen 

 liksom väl även av de flesta skogsmän här i landet. Enligt landshövding 

 Husbergs åsikt skall däremot planen innehålla föreskrifter även om väganlägg- 

 ningar och andra åtgärder, vilka kunna befrämja skogshushållningen och dess- 

 utom bestämmelser om den forstliga personal, som skall vara anställd för 

 skogens skötsel. Anses särskild skogsförvaltare böra finnas, skall planen före- 

 skriva de behörighetsvillkor, som kunna för honom vara erforderliga, ävensom 

 om han med sin befattning må förena annan tjänst. Givetvis måste all- 

 männingsstyrelsen ha ett ord med när det gäller avgörandet av frågor rörande 

 den skogliga personalen, och därför skall densamma »antaga» planen. 



Denna uppgöres utav en förrättningsman på förordnande av skogsvårds- 

 inspektören. Det säkerhgen icke så sällan inträftande fallet att allmännings- 

 styrelsen och förrättningsmannen kunna hava olika synpunkter på hushåll- 

 ningens ordnande har förslaget icke förutsett. Att döma efter ordalagen skulle 

 styrelsen vara nödsakad att utan vidare antaga planen, vilket skulle medföra 

 en ganska väsentlig begränsning av den rätt, som nu gällande förordningar 

 och praxis medgiva densamma. Jag vill särskilt framhålla, att det föreslagna 

 sättet för bestämmandet av nödvändig skoglig personal och dess villkor, måste 

 väcka stora betänkligheter. Planen gäller endast en begränsad tid, och den 

 befintliga personalen måste därför känna en viss otrygghet till föga gagn för 

 dess arbete. Den kan nämligen icke veta huruvida den fortfarande får stå kvar, 

 när ny plan uppgöres. I all synnerhet komma alla frågor om tryggad pension, 

 vilken ju i regel förutsätter en fast anställning, att bliva svävande och svårlösta. 

 Jag kan ej heller underlåta att framhålla det oegentliga däri, att hushåll- 

 ningsplanen, vilken utgör det förnämsta instrumentet för kontroll av hushåll- 

 ningen, antages av den myndighet, som skall kontrolleras, och det synes mig 

 även ganska egendomligt att skogsvårdsinspektören skall behöva anföra besvär 

 hos konungen för att åstadkomma ändringar i planen. 



I framtiden, liksom för närvarande, komma det ojämförligt övervägande an- 

 talet hushållningsplanerna att upprättas av de yngsta skogsmännen, och huru 

 dugliga och välutbildade dessa än äro, så kan deras arbete endast vinna på 

 samarbete med äldre kolleger eller en kommission, sådan som föreslagits utav 

 allmänningsdelägarna. Likartade kommissioner hava begagnats för de all- 

 männa skogarna i länder med mycket högt stående skogshushållning, och 

 erfarenheten därifrån visar oförtydbart deras stora värde. Ett villkor för deras 

 tillfredsställande funktion är att skogarnas sammanlagda ytvidd icke är alltför 

 stor, och detta villkor är uppfyllt beträffande häradsallmänningarna. Det synes 

 mig därför kunna ifrågasättas, huruvida man icke borde skapa trygghet för 

 upprättandet av goda hushållningsplaner genom begagnandet av en dylik 

 kommission, och ett oeftergivligt villkor för att kunna följa och utnyttja de 

 upprättade planerna och i övrigt åstadkomma en god skogshushållning torde 

 vara att anställa skogsförvaltare å allmänningama. 



Den av allmänningsdelägarna föreslagna överstyrelsen ersattes i landshövding 

 Husbergs förslag med länsstyrelsen, skogsvårdsstyrelsen och de gode män, 

 som i vissa tall skola övertaga allmänningens förvaltning. Jag skall icke ingå 



