OM ALLMAXNINXtAR 251 



Det är utan tvivel en felaktig utgångspunkt, koramitterade här hava vah. 

 De ha trott, att de avskräckande exempel städernas skogar före deras plan- 

 reglering genom 1903 års lag företedde, gåvo tvingande skäl för en reglering 

 i enahanda anda, som denna lag ledde till, beträffande kommunskogarna. 

 Men kommitterade hava här förbisett, att ndgot inträffat sedan IQ03 års lag 

 tillkom, nämligen att det bildats en organisation, som uteslutande avser att 

 beträffande kommunernas skogar bringa allt i rätta spår. Genom enskilt 

 initiativ har denna organisation blivit till. Dess ursprungliga syfte har dock 

 ej varit att tjäna ett enbart kommunalt intresse utan har främst varit att 

 genom bildandet av allmänningar tillvarataga vanvårdade skogsmarker i vårt 

 land, vilka kräva en på lång sikt lagd noggrann skötsel. Genom att gå i 

 förbund med kommunerna och landstingen, som åtminstone efter våra mänsk- 

 liga begrepp äro att betrakta som eviga institutioner, såg sällskapet sig kimna 

 \ånna det rätta underlaget för detta sitt arbete. Vi hava också inom säll- 

 skapet den erfarenheten, att kommunerna vilja gå vägar, syftande mot ifråga- 

 varande mål. Men de kunna det icke, om de ej vid sin sida hava en or- 

 ganisation, som hjälper dem till rätta. En stark eggelse för kommunerna att 

 sköta sina skogar efter rätta an\"isningar, ligger uppenbart i den känslan att 

 de, om riktiga vägar följas, skola fa sin självbestämningsrätt därutinnan fullt 

 respekterad av statsmakterna. Allmänningsskogamas tillkomst innebär oftast 

 en akt av stor offervillighet ifrån kommunemas sida. Med hänsyn härtill 

 och då allmänningsrörelsens utveckling sådant kräver, är ovillkorligen nöd- 

 vändigt, att man giver rättvisa åt kommunerna och låter dem få sina in- 

 tressen för skötseln av de egna skogarna tillgodosedda. 



Jag tror, att vi här i vårt land sätta för stor tillit till lagstiftningsåtgärders 

 förmåga att leda allt till rätta. Mig s\-nes, att man glömmer organisiitionens 

 stora betydelse då det gäller att nå rätta mål särskilt beträffande områden 

 av denna natur. Uppmärksammas måste att man här arbetar inom ett fält, 

 där förhållandena skilja sig från fall till fall. Vi hava ju under skogsveckans 

 diskussioner hört och särskilt genom doktor Jakobssons föredrag under går- 

 dagen, som jag tror måste hava glatt mången skogsman, erfarit huru ange- 

 läget det är att få in det levande livet i våra skogar. Man är med skäl 

 rädd för att binda skogsvården inom snäva gränser, vilka under alla förhållan- 

 den bli svåra att bestämma, så att de i allo tillgodose dess månggällande krav. 



Ser man rätt till saken tror jag det kan sägas, att vi skogsmän lite var 

 knappast själva veta, huru vi ^•ilja hava en skogshushållningsplan upprättad. 

 Ar från år har uppfattningen i denna fråga växlat, och om man uppställer 

 detta spörsmål till besvarande, läier ej ens vår expert på detta område, pro- 

 fessor Jonson, kunna forma ett program för en sådan plan, ägnad att för 

 längre tid fylla alla de önskemal, en riktig vård av skogen uppställer. Jag 

 hyser den åsikten, att det icke skulle vara ett allt för djärvt experiment att 

 låta det initiativ — som funnit sig uttryck i Skogssällskapet, och som till- 

 \-unnit sig ett förtroende tillräckligt starkt att icke blott ha av kommunerna 

 blivit tillmätt omfattande befogenheter i avseende å förvaltningen av deras 

 skogar utan även ha fatt andra statliga uppdrag av stor räck^•idd — lämnas 

 att utan begränsande ingrepp visa sin förmåga att bringa kommunskogamas 

 skötsel i rätta spår. Man borde, vågar jag säga, lata med lagstiftningen be- 

 träffande dessa kommunskogar tills vidare anstå. Sällskapet är ännu blott sex 

 år gammalt och har sålunda ännu icke hunnit fullt ^^sa, vart det kan komma 

 med denna frågas lösande. Då sällskapet uppbäres av länens ledande män, 



