SKOGSBESKATTXIXGEX 265 



står icke blott för naturlig åverkan genom stormar och dylikt utan också 



för människors åverkan, så att det vill mycket till att säga, att växande 

 skog är fast egendom. En samling träd är icke en fastighet. De födas, 

 leva och dö. Träden, som vi odla i skogen, äro Wsserligen fleråriga 

 växter till skillnad från de växter, som vi odla på åkern, som oftast äro 

 ettåriga men också kimna vara fleråriga. Men icke finnes det. någon 

 klok människa som v\\\ kalla ett växande rågfält för fastighet och låta dess 

 värde ingå som del i jordbruksfastigheten. Lika Utet berättigat är det 

 att räkna skogsmarkens alster, plantor, buskar och träd, såsom fastighet. 

 Jag trotsar att någon advokat skulle kunna bortadvocera denna enkla 

 sanning, icke ens kanske en nationalekonom. Då vi således måste anse 

 den växande skogen såsom lösegendom, så fa W ä andra sidan erkänna, 

 att skogsmarken är fastighet och då skall naturligtvis denna upptagas 

 såsom fastighet och beskattas såsom sådan. Skogsmarken är produce- 

 rande, d. v. s. inkomstbringande. Inkomsten heter skogsavkastningen. 

 Denna må beskattas såsom övriga inkomster och därmed punkt och slut. 



Men om det nu, rent tekniskt sett, är otillbörhgt att upptaga den 

 växande skogen såsom fastighet och beskatta den såsom sådan, så finns 

 ett ännu mera vägande skäl att icke göra detta, ett skäl av national- 

 ekonomisk natur. Genom att beskatta växande skog såsom fastighet 

 kommer statsmakten att indirekt premiera skogsskövling. Skogsägaren 

 far icke råd att behålla sådan fastighet. Han avverkar den så lånfft 

 ner, som yxan får gå. Våra timmerskogar skulle snart taga en ända. 

 De äro mycket eftersökta förut, men skulle man betrakta timmerträdet 

 som en fastighet, så kan man vara övert\-gad om att timmerskogens 

 livslängd bleve kort nog. 



Det sades igår i Röda Icvarn. att England fruktade for — uttr\'cket 

 föll sig visst så — hungersvält pä timmer, och denna fruktan är nog 

 grundad, t\- för nsso tillgripa vi vårt växande timmerkapital alldeles för 

 hårt, och skulle det nu, som jag nyss sade, komma en sådan beskatt- 

 ningsform, som nu föreslagits, sä skulle tillgreppet av timmer ökas ändå 

 mera. 



Vi hörde även i går i Röda kvarn en uppmaning till skogsägarna att 

 under högkonjunktur forcera sin ax^^erkning. Den uppmaningen kanske 

 icke behövde göras, ty den konsten kunna de nog ändå. Jag skulle 

 kunna lämna den ärade talaren av gårdagen i Röda k\am en liten upp- 

 lysning om, huru det går till i det verkliga Uvet, ute i skogslandet. 

 Jag talar endast av egen, lång erfarenhet. När det är högkonjunktur. 

 \ilja skogsägarna uttaga mycket ur skogen för att tjäna pengar. Xär 

 det är lågkonjunktur, anlitar skogsägaren ofta sina skogstillgångar över 



