266 UNO WALLMO 



förmågan för att möta den dåliga tiden, och timmerskogen går all värl- 

 dens väg. Skön fastighet. 



Det sades vidare på samma ställe i går, att bolagen voro lämpligare 

 som skogsägare än de enskilda skogsägarna. Detta påstående kanske 

 kan behöva synas litet i sömmarna. Som stöd åberopades bl. a., att 

 Värmlandstaxeringen påvisat, att bolagen hade bättre skogsvård än de 

 enskilda. Därom har jag mig icke något bekant, ehuru jag deltog i 

 denna taxering. Slutresultatet visade, att bolagsskogarna och de en- 

 skilda voro nästan jämnspelta. De ena lågo över beträffande tillväxten, 

 de andra beträffande virkeskapitalet. Högst stodo de allmänna skogarna 

 beträffande såväl tillväxt som virkeskapital. 



Jag skall förresten kunna giva den ärade föredragshållaren av i går 

 en definition på skillnaden mellan ett bolag och en enskild skogsägare. 

 Den är, att ett bolag är i saknad av själ. Jag är icke någon fördö- 

 mare av bolagen. Tvärt om, jag anser bolagen alldeles nödvändiga, 

 ty det är genom dem som vi kunna skaffa kapital för utveckling av 

 vår industri, transportleder m. m., men jag upprepar, att bolaget såsom 

 sådant är i saknad av själ. Den enskilde skogsägaren däremot kan 

 ha en själ. Han bor på platsen, han ser sin skog och kan ömma för 

 den och kanske ofta vill skydda den med tanke på sina efterkom- 

 mande, sina barn. Bolagens intressenter återigen bo ej på skogen, utan 

 bo över hela Sveriges land. De kursa och sälja med aktier och ropa 

 på högre utdelning, de se icke sin skog, utan de se blott sina aktier. 

 Jag säger således ännu en gång, att bolagen sakna själ. Detta hindrar 

 naturligtvis icke ä andra sidan, att det finns bolag och kanske många 

 bolag också — jag har mig själv bekant sådana bolag — som utöva 

 god skogsvård och ej anlita sitt skogskapital över förmågan. 



Vi gå nu efter vad jag kan förstå emot en ungskogslag, som här har 

 diskuterats i dag, men en sådan lag hjälper oss icke till några timmer- 

 skogar, icke ens till att vi tvingas utnyttja markens produktionsmöjlig- 

 heter till det yttersta. Det enda botemedlet därvidlag är naturligen en 

 tillväxtlag, som kan tillgodose en god produktion och markens fulla 

 utnyttjande. 



Det sades i går i Röda kvarn, att en tillväxtlag förhindrar rörlighet 

 i avverkningen. Det är ett stort misstag. Det är ingenting som hindrar 

 även vid en sådan lags tillämpning att exempelvis borthugga mindre 

 växtliga bestånd eller forcera avverkningen under högkonjunktur, bara 

 det finnes motiv därför och bara en ordentlig bokföring sker. Men det 

 tyckes dröja, innan vi få en lag, som säger, att vi skola avverka enligt 

 tillväxten samt på samma gång försäkra oss om att markens produk- 

 tionsförmåga till slut fullt utnyttjas. Funnes denna lag, så vore det 



