274 IN MEMORIAM 



grund av personalbristen kunde icke någon hjälp ens då sändas De 

 Frese, utan han måste ensam utföra det därmed oerhört ökade arbetet, 

 som han villigt tog på sig, ehuru det hotade att alldeles nedbryta honom. 



Om De Freses stora arbetsamhet vittnade även, att han egenhändigt 

 utförde en stor del av skogsindelningarna i reviret och att han själv gick 

 och mätte för sådana ända till tjänstetidens slut. 



Som bevis på De Freses sega energi vill jag erinra om hans slut- 

 förande år 1 904 av ett uppdrag angående avslutande av köp för kronans 

 räkning av enskilda personer tillhöriga mossmarker å kronoparken Tren- 

 ningshult, vilket arbete tog en tid av 28 år. Dessa mossar ägdes av 

 tillsammans 225 delägare, av vilka icke mindre än 150 st. ägde endast 

 Yg6 till 74 mantal. Då nu köpeskillingen var satt till 30 kr. för helt 

 mantal, kom på varje sådan delägare så litet belopp, att detta alls icke 

 täckte hans kostnader för att göra försäljningen gravationsfri, varför 

 sagda delägare icke hade det minsta intresse för dessa försäljningar. De 

 Frese lyckades dock så småningom att genom oupphörliga skriftliga på- 

 minnelser och genom en mängd särskilda resor, därvid både pock och 

 hot nog fick tjäna som medel, till sist slutföra uppdraget. För att få 

 lugn för De Frese, som antagligen just med anledning av denna affär 

 ibland av befolkningen benämndes »den leje Fresen», måste slutligen 

 även de gensträvigaste giva sig och avsluta försäljningen och göra den 

 gravationsfri. Då De Frese sedan för sina resor och havda särskilda 

 kostnader under detta sitt 28-åriga arbete begärde en blygsam gottgörelse, 

 kunde jag ock i mitt tillstyrkande utlåtande däröver uttala, »att det med 

 ganska stor visshet kunde antagas, att detta uppdrag aldrig kunnat slut- 

 föras, om det icke lämnats i händerna på en person med den ovanliga 

 energi, som jägmästaren De Frese besutte». 



Efter avskedstagandet sysselsatte sig De Frese med bl. a. att sköta 

 sitt lilla ställe, därvid han själv gick med i arbetet å åker och äng. 

 Detta jämte friheten från ansvaret med jägmästaretjänsten och dess hastigt 

 växande arbetsbörda, som han tog så allvarligt, verkade välgörande på 

 hans nerver, varför han i brev till mig kunde tala om »småbrukarens 

 härliga lott». Men så dog plötsligt och oväntat hans hustru efter en 

 kort -sjukdom år 1910, vilket till börja med alldeles nedbröt honom, så att 

 den gamla nervositeten åter fick övermakt med åtföljande svår sömn- 

 löshet. Med sin religiösa läggning fick De Frese nu en kraftig impuls 

 att allt mera tränga in i religionens djup för att söka tröst, som han 

 ock där fann, varav han i flera brev lät mig få del. Han fick därvid 

 tillfälle att visa den icke vanliga förmåga han ägde att forma sina tan- 

 kar på papperet; han hörde till de gamla, som kunde skriva brev. I 

 dessa förekommo ofta om stort djup vittnande uttalanden. Så skriver 



