276 



IN MEMORIAM 



Victor Hammarstrand. 



honom, först Slättbygds och därefter 

 Bohus, i ett efter den tidens förhål- 

 landen utmärkt skick. Särskilt var 

 han en intresserad skogsodlare. Där- 

 om vittna de lyckade återväxter, han 

 lämnat efter sig på Slättbygds revir, 

 och de vackra ungskogar han upp- 

 dragit på de förut kala ljungmarkerna 

 i Bohus revir. Utpräglat konservativ 

 till sin läggning, ställde sig dock Ham- 

 marstrand, liksom flertalet av den 

 tidens skogsmän, mera oförstående 

 för den moderna skogsskötselns krav 

 på beståndsvårdande huggningar. 



Själv en ordningsmänniska som få, 

 fordrade Hammarstrand ordning och 

 punktlighet även av sina underlydan- 

 de, assistenter såväl som kronojägare. 

 Slarv och vårdslöshet fick icke före- 

 komma vid utförande av något arbete, vare sig i skogen eller vid expeditio- 

 nen. Tjänstgöring som assistent i Bohus revir var därför en god skola. 

 På Hammarstrands revirexpedition rådde en minutiös ordning, men 

 arbetet vid denna tog kanske ofta väl stela former, så att farten i arbetet 

 nog blev lidande därpå. Detta var dock en yttring av Hammarstrands 

 stora samvetsgrannhet. 



För sin egen person och sin egen bekvämlighet hade jägmästare Ham- 

 marstrand mycket små fordringar. Under sina resor i Bohus revirs 

 vidsträckta obygder kunde han finna sig tillrätta och trivas med de 

 mest primitiva förhållanden såväl i avseende på kost som logi. På 

 dessa resor medtog han aldrig mer än vad som rymdes i den lilla 

 handväskan. 



Hammarstrand var en intresserad stövarjägare, ehuru tjänsten under 

 senare tiden tog hans tid i anspråk i så hög grad, att han ej ofta kunde 

 ägna sig åt detta nöje. Han hade en mycket lätt och spänstig kropp. 

 Även under sina sista tjänsteår var han förvånansvärt uthållig och tålde 

 långa, strapatserande marscher i Bohus läns vidsträckta, oländiga »fjäll». 

 Sedan 1882 var Hammarstrand förenad i ett lyckligt äktenskap med 

 Clara Pretiosa de Verdier. Detta äktenskap blev emellertid inom få år 

 genom den senares död upplöst. Sorgen häröver lär hava mycket djupt 

 gripit den känslige mannen och kvarlämnade hos honom det drag av 

 vemod, som allt emellanåt framträdde hos honom. 



