SKOGSEKONOMI x 1 3 



sett kubikmetern böra vara förbjuden att använda för timmer, framhåller jag 

 i min kritik i samband med kubikmetern > att den. som så skulle önska, 

 träffar avtal efter sina särskilda regler eller speciella önskemål» och längre 

 ned tillägger jag: »För dylikt ändamål måste det även få anses vara täm- 

 ligen överflödigt att, som nu i reglerna skett, på varje sida framhålla »att 

 vad som i varje särskilt fall avtalats mellan köpare och säljare skall gälla.» 



Men vad mena kommitterade i sitt genmäle mot mitt förslag att i reglerna 

 intaga uppgifter om normerande stötfot t. ex. 3", då de säga: »Stötfoten 

 är väl emellertid ej till för sin egen skull, utan för alt garantera, att den 

 inmätta längden skall finnas kvar efter flottningen?ii Jag är övertygad om, att 

 flertalet av de kommitterade känner jämväl annan användning för stötfot 

 eller justermån hos timret (vilket är analoga begrepp) än att garantera timrets 

 längd efter flottningen. Jag medger gärna, att om, sedan man numera enats 

 om att alltid justera sågsortimenten i engelska fot, man dock skulle aptera 

 sitt timmer i t. ex. »halva meter» en justermån av t. ex. 3" skulle bli illusorisk. 

 Men mitt förslag till 3" stötfot framlades i samband med förslag om längdens 

 upptagande i engl. fot hos timret, och under sådana förhållanden tror jag 

 det är ett visst »nationalekonomiskt intresse» att ha en normerande stötfot. 

 (Vilket ej utesluter att vid besvärliga flottningsförhållanden denna stötfot 

 enligt särskild överenskommelse tages större.) 



En sak vill jag emellertid öppet erkänna mig vid granskningen av reglerna 

 hava förbisett, nämligen att sortimentet y>affallsvirke->> karaktäriserats med att 

 det var »för flottning avsett virke» och att det naturligtvis då enligt ovan på- 

 talad uppfattning bort vara »förbjudet» att frakta pä järnväg. 



Av mera reella meningsskillnader mellan kommitterades och min uppfattning 

 kvarstå emellertid två viktiga frågor. Den ena gäller, huruvida reglerna skola 

 göras verkligt enhetliga, eller som nu, blott beskrivande, s. k. »tillåtna» 

 förfaringssätt, och den andra rör, huruvida reglerna, särskilt i fråga om 

 avdragsberäkning för felaktigheter hos virket, skola vara distinkta eller 

 »formulerade med smidighet».. 



Beträffande den förra frågan vill jag i någon mån korrigera mitt förra 

 förslag därhän, att man för vissa sortiment, t. ex. massaved, som i skilda, 

 men omfattande delar av landet på grund av lokala förhållanden, t. ex. 

 flottledsreglementes föreskrifter, försäljes och hanteras efter olika måttenheter 

 och mätsätt, som kunna vara lika goda och lojala, man i reglerna intoge 

 paralella, men dock helt utformade linjer, som i köpeavtal direkt kunde 

 åberopas, t. ex. en a\ och en /;)-linje. 



Vad den senare frågan åter angår, kan jag ej frånkomma den uppfattningen, 

 att »smidigt formulerade» eller i allmänna ordalag angivna normer för 

 avdragsberäkningar endast medföra, att åtminstone mindre skogsägare (säljare) 

 helt kastas i händerna på virkesuppköparnas godtycke. Därför måste distinkta 

 bestämmelser, som i praktiskt bruk kunna hanteras, införas. 



De kommitterade avfärda denna fråga i sitt genmäle med en liten lustighet, 

 grundad på ett mindre lyckat ordrytteri, som de tillåtit sig, och fråga, jag 

 förmodar mera på skämt, sedan de antagit två utgångsfall, det ena ett parti 

 friskt men krokigt virke, det andra ett parti rakt men rötskadat virke: »Menar 

 professor L., att nedtumningen inom dessa båda partier skulle ske efter en 

 och samma koncisa och summariska regel? - Jag vill härtill endast göra följande 

 erinran: Jag yttrade i min kritik, sedan jag förkastat > det normala sågut- 



