LITTERATUR X 43 



Hedesunda socknar, två av de allra sydligast belägna. De nämnda trakterna 

 äga en särkaraktär, som skiljer dem från de övriga delarna av länet. Detta 

 beror på, att en stor del av de lösa jordslagen äro starkt kalkhaltiga. Detta 

 sätter i hög grad sin prägel på torvmarkerna, vilka merendels äro utbildade 

 som starrkärr, ofta rika på allehanda örter. Även finnas många skogskärr 

 ävensom ett mindre antal mossar, vilka äro av en ovanligt gynnsam typ 

 och ofta delvis skogbeväxta. Så gott som alla de befintliga torvmarkerna 

 äro lämpliga som odlingsmark, mindre dock skogskärren, vilka i stället lätt 

 kunna omvandlas i synnerligen högproduktiva skogsmarker. I allmänhet har 

 odlingen blott i mycket ringa utsträckning tagit de förhanden varande möjligheterna 

 i anspråk. 



Utom de nämnda trakterna av Gästrikland ha av Hälsingland rekognoscerats 

 Skogs socken samt delar av Söderala, Hanebo, Bollnäs och Regnsjö socknar. 

 Dessa trakter äro rika på sandiga och blockrika urbergsmoräner, vilka äro 

 skogbeväxta. Både kärr och mossar äro här vanliga. Vitmoss-starrkärr, tuvsäv- 

 kärr, tuvdunskärr och högmossar förekomma oftast. Området synes sålunda 

 beträffande torvmarkernas egenskaper bilda ett övergångsled mellan mellersta 

 Sverige och det egentliga Norrland. En ej ringa mängd odlingsbara myrar, 

 särskilt starrkärr, finnas, men synas ej nämnvärt tagits i anspråk för odling. 

 Stora arealer för skogskultur användbara torvmarker finnas även. 



O. T— M. 



W^ie die Liineburgerheide ward und schwindet. Ch. Frömbling 

 Zeitschrift fiir Först- und Jagdwesen, 51, H. 12, 1919, sid. 675 — 683. 



Förf. sammanställer vissa fakta beträffande Liineburgerheden, vilka enligt 

 hans uppfattning honom göra sannolikt, att nämnda hed varit skogbeväxt i sin 

 helhet före den historiska tiden. Först och främst framhåller han den relativa 

 lätthet, med vilken man nu för tiden faktiskt kan få skog att växa på heden. 

 För det andra påpekar han, att ehuru romarna på sin tid framträngde så 

 långt i Germanien, att de måste ha nått området för Liineburgerheden, så 

 finnas inga uppgifter från dem angående skoglösa arealer i dessa trakter. 

 Slutligen finnas i de mest ödsliga hedtrakter en hel mängd ortsnamn, vilka 

 härleda sig av ordstammar såsom Eich-, Buch-, Esch- och ett flertal andra, 

 vilka häntyda på gamla lövskogar, där det nu endast finnes ljunghedar. 



Förf. drager därför den slutsatsen, att Liineburgerheden uteslutande uppstått 

 genom människors förvållande, och att de nutida förekomsterna av ortstenslager 

 sålunda uppkommit i historisk tid. Som bekant torde vara, är detta icke 

 förhållandet med åtskilliga hedar i Schleswig och Jylland, vilka av Emeis, 

 Sarauw m. fl. visats vara av mycket gammalt ursprung (ref:s anm.). Enstaka 

 kvarvarande ek- och bokskogar betraktar förf. som rester av en fordom i stort 

 sett sammanhängande lövskog. För närvarande kultiveras mest barrskog, och förf. 

 anser, att marken under hed-tiden genom ortstensbildning och annan de- 

 generation blivit så fördärvad, att man endast på de allra bästa ytorna 

 (Lehmheiden) kan tänka sig, att lövskogsskötsel inom en icke alltför avlägsen 

 framtid skall kunna drivas. Som allmän regel för skogsskötseln i hedområdet 

 uppställer förf. den satsen, att marken ej bör utsättas för alltför mycket ljus, 

 enär då faran för Ijimgens överhandtagande är stor. O. T — m. 



