44 X LITTERATUR 



Skogsbotanik. 



Ein neues, untriigliches Merkmal fiir Rauchschäden bei Laub- 

 hölzern. F. W. Neger. — Angewandte Botanik, bd. I, 19 19. 



Ovanstående uppsats utgör visserligen endast ett förelöpande meddelande, 

 och förf. ställer i utsikt en utförligare redogörelse för sina undersökningar på 

 annat ställe. Då emellertid behovet att äga ett osvikligt kännetecken på rök- 

 skador länge gjort sig gällande och förf verkligen har funnit ett sådant, har 

 saken synts mig erbjuda ett så stort intresse, att den redan nu borde förtjäna 

 ett omnämnande i denna tidskrift, 



Som tecken på rökskador — i huvudsak förorsakade av den genom skor- 

 stenar vid industriella anläggningar och liknande avgående svavelsyrligheten 

 — har man tidigare ansett en del sjukliga förändringar, exempelvis hos barr- 

 träd rödfärgning av barr eller enbart av klyvöppningarnas slutceller och hos 

 lövträd avdöende och brunfärgning av bladskivan mellan dess huvudnerver, 

 medan den omedelbart intill dessa gränsande vävnaden bibehåller sig grön 

 och levande. Dessa symtom ha emellertid icke något praktiskt värde, då de 

 å ena sidan icke äro generellt giltiga och å den andra kunna framkallas en- 

 bart av ogynnsamma klimatiska betingelser såsom köld, värme o. s. v. 



Det osvikliga tecken på rökskador, som förf. nu funnit, består i en an- 

 märkningsvärd reaktion av lenticellerna (korkporerna) på de yngre grenarna. 

 Lenticellerna äro som bekant klyvöppningarnas ersättare och stå i gasutbytets 

 tjänst. Genom dem diffunderar bl. a. det syre, som grenarnas levande väv- 

 nader behöva för andningen. Om atmosfären innehåller svavelsyrlighet, diffun- 

 derar även denna gas in i skotten. På grund av sina giftiga verkningar 

 kommer den inom kort att döda barkvävnaden i lenticellens omedelbara om- 

 givning. Denna vävnad sjunker samman, och på grenens yta uppstår häri- 

 genom en m. 1. m. ringformig insänkning runt själva lenticellen. Den dö- 

 dade cellgruppen är starkt brunfärgad och blir snart omgiven av ett kork- 

 skikt, som avgränsar den mot den levande vävnaden. Då detta vinner di- 

 rekt anslutning till det ytliga korklager, som omger grenen, blir alltså lenti- 

 cellen stängd, och ett fortsatt gasutbyte genom densamma praktiskt taget ute- 

 slutet. Hela detta förlopp innebär ett försök från växtens sida att hålla den 

 giftiga gasen borta. Särskilt snabbt reagera lenticeller på kraftiga skott och 

 i övrigt sådana, som sitta i närheten av bladfästena: genom de senare äger 

 nämligen ett livligare gasutbyte rum pä grund av deras närhet till knopparna. 

 Fråga är emellertid, om icke detta sätt att reagera i sig innebär en bety- 

 dande risk. Genom lenticellernas stängning kommer visserligen den giftiga 

 gasen att hållas ute men dessutom även det för andningen erforderliga syret, 

 och det är därför ingalunda osannolikt, att det så småningom skeende avdö- 

 ende av grenar, som förekommer under giftiga gasers inverkan, i själva ver- 

 ket är en direkt kvävnings företeelse. 



Förf. har uppenbarligen i och med detta påvisat ett sjukdomssymtom, för 

 vilket endast giftiga gaser kunna göras ansvariga. Extrema temperaturer eller 

 torka kunna icke gärna tänkas ge upphov till så egenartade och framför allt 

 så skarpt lokaliserade anatomiska förändringar som de nu beskrivna. 



Givetvis ligga talrika laboratorieförsök bakom denna intressanta utredning. 

 Förf. har arbetat med ett flertal lövträd (ask, lind, lönn, ek, bok, björk, rönn 

 m. fl.) och gasblandningar av olika koncentration (i — Y.,q cm-'^ SOg på 1,000 



