76 X SKOGSPOLITISKA INLÄGCi 



kriget utfördes dessa arbeten i stor utsträckning av österrikiska krigsfångar, 

 varigenom kostnaderna väsentligt nedbringades. 



Det var år 1867, som den italienska skogsvården organiserades, och i 

 juni 1912 hade 40,000 har blivit skogsodlade; man har nu för avsikt att 

 ytterligare skogsodla omkring 80,000 har, så snart pengar finnas tillgängliga 

 för ändamålet. Man beräknar, att endast längs fronten 400,000 har skog 

 blivit fullständigt skövlade under kriget och det är klart, att även dessa om- 

 råden måste skogsodlas. 



För att täcka sitt oerhörda virkesbehov måste landet numera importera från 

 Schweiz, Förenta staterna och Canada. Tidigare importerades omkring 75 % 

 av virket från Österrike och "/^, av massaveden från Österrike och Tyskland. 

 Schweiz kan emellertid ej längre fortsätta exporten, då det under normala 

 förhållanden själv måste importera, varför Italien i framtiden måste vända sig 

 till Förenta staterna och Canada för att täcka sina behov. 



Frankrike, 



Redan år 1669 yttrade Colbert, att Frankrike skulle komma att gå under 

 på grund av brist på virke. Dessa farhågor av den framsynte ministern hade 

 kanhända besannats under det nu avslutade kriget, om ej Frankrike i tid 

 genom lagstiftning vidtagit åtgärder till sina skogars skydd. Redan imder 

 »r ancien regime> inskränktes den enskilda skogsägarens rätt att avverka sin skog 

 genom en mångfald av bestämmelser, vilka avsågo ej blott att förekomma en 

 minskning av den skogbärande arealen utan även att kontrollera avverknings- 

 metoden och det sätt, varpå virket användes. Skottskogar av lövträd fingo 

 sålunda ej avverkas förrän efter tio år och ett visst antal träd måste därvid alltid 

 reserveras för timmerproduktionen. Skogslagarna på den tiden voro i sam- 

 klang med hela tidens lagstiftning. Konungen ansåg sig som landets fader, 

 och det ålåg honom att skydda sina undersåtar mot de faror, som hotade 

 deras intressen, även om det skedde mot deras vilja. 



Vid franska revolutionen kastades alla dessa förordningar över bord. En 

 lag av år 1 7 9 1 förklarade, att de privata skogarna ej längre stodo under 

 statens kontroll, utan att ägarna hade rätt att använda dem som de ville. 

 Under de därpå följande decennierna försvunno också ett stort antal enskilda 

 skogar, och även efter det att staten åter började utöva kontroll över avverk- 

 ningarna, var denna under många år mycket slapp. Efter år 1828 har in- 

 alles lämnats tillstånd till avverkning av omkring 490,000 har skog. Upj)- 

 gifter saknas om huru mycket som tidigare höggs ned. I norra Frankrike 

 sammanhängde uthuggandet av skogarna med det ökade behovet av sädesod- 

 ling, enär många områden, tidigare bevuxna med skog, lämpade sig för åker- 

 bruk. I södra Frankrike åter, särskilt i bergstrakterna, ledde boskaj^sskötseln 

 till en gradvis minskning av skogsarealen till följd av betningen. 



Det anses allmänt, att övergången från den gamla regimen till den nya 

 skedde för brådstörtat, och att skogsägarna voro för dåligt förberedda för 

 att kunna göra ett förnuftigt bruk av sin nyförvärvade frihet. Men i stort 

 sett var denna övergång ett viktigt och nödvändigt led i utvecklingen. Den 

 sträckte sig för övrigt även till de gamla statsskogarna och konfiskerade skogar, 

 som tillhört iurstar och adelsmän. Särskilt under tiden från 1814 till det 

 andra kejsardömet avhände sig .staten ett stort antal skogar, utgående frän 



