KRIGETS SKADEGÖRELSE I DE ALLIERADES SKCKiAR x 79 



märktes vart träd, som fick fällas. I träga om de enskilda skogarna köptes 

 träden av en mterallierad kommitté, men underhandlingarna mellan köparen 

 och säljaren sköttes av fransmännen, som, ifall man ej kunde komma överens, 

 använde sin rätt att rekwera till ett pris, som de själva åsatte skogen. Häri- 

 genom sparades många miljoner, och den talrika skara av jobbare, som sökte 

 göra sig extra förtjänster, hölls efifektin på avstånd. 



I allmänhet avverkas träden ej förrän efter 70 år, men nu nödgades man 

 otfra alla träd över 40 år. I statsskogarna gick man dock mera %arsamt 

 tillväga, så att träden endast a\"^erkades fem år för tidigt. I stort sett kan 

 man därför säga, att i de ej direkt av kriget skövlade traktenia kommer det 

 att taga 10 — 20 år, innan skogen återhämtat sina förluster. 



Minskningen i skogskapitalet kommer att ha \-ittgående följder tör landet. 

 Först och främst kommer det importerade virket naturligt^-is att ställa sig dy- 

 rare. Men minst lika svåra komma följderna att bliva för de talrika hem- 

 industrier, som finnas överallt på landet i intimaste förening med traktens 

 skogstillgångar. Även den stora terpentinindustrien i södra Frankrike är i 

 huvudsak en inkomstkälla för bönderna, vilka tjäna en del av sitt uppehälle 

 genom att samla kåda. Den ofiFiciella statistiken ^isar, att före kriget tunno 

 700,000 personer sysselsättning som skogsarbetare och i denna siffra äro ej 

 medräknade många tusen bönder och lantbrukare, \-ilka tid^^s arbetade i sko- 

 gen eller i hemindustrien. En av de första följderna för dessa hemindustrier 

 är, att många av dem bliva tvungna att nedläggas och en koncentration och 

 industrialisering av detta slag av träindustri kommer att äga rum, vilken på 

 det kännbaraste kommer att inverka på det ekonomiska livet i många delar 

 av landet. 



Före kriget erhöll Frankrike ungefär hälften av sitt virkesbehov från Ryss- 

 land. ^ . från Sverisfe. V* från Förenta staterna o. s. v." De länder, som 

 efter kriget äro de naturhga leverantörerna av \-irke, äro Sverige, Xorge och 

 Rvssland och i andra hand Förenta staterna och Canada. 



Storbritannien. 



I detta land hade skogshushållningen sedan länge lidit av närheten till de 

 virkesexporterande skandinaviska länderna och den därav följande möjligheten 

 att importera billigt virke i snart sagt obegränsade kvantiteter. Till följd 

 härav lönade det sig ej att odla skog, och det var först mot slutet av 1800- 

 talet, när -virkesprisema alltmer började att stiga, som den ekonomiska förut- 

 sättningen för en lönande skogshushållning började inträda. 



Hela skogsarealen i Storbritannien uppgår ej till mera än 1,2 miljoner har 

 d. v. s. omkring ^,s % av landets areal, och av denna äger staten ej fullt 

 3 -,, . Det är under sådana förhållanden ej förvånande, att landets egen pro- 

 duktion före kriget ej förmådde att täcka mera än S "^ av det årliga beho- 

 vet. Likaledes är det lätt att förstå, i vilken desperat situation landet be- 

 fann sig, när kriget började, och ännu mera sedan det oinskränkta u-båtskri- 

 get proklamerats. Ty förutom till vanliga ändamål konsumerar landet en 

 mängd timmer som pitprops i kolgruvorna, och detta behov måste till vad 

 pris som helst täckas, ty utan kol var flottan värdelös och därmed landets 

 öde också beseglat. 



