96 X LITTERATUR 



tion av markvärdet [B) enligt formeln ^ = A^+ B, där R är nettoinkom- 



0,0/ 



sten, och att Höxlinckr icke befriat sig från de fel, som K. anser vidlåda 

 markränteläran. Ifråga om Saukr konstaterar K., att det icke räcker med 

 att ha gått igenom ett forstligt institut, då man vill producera avhandlingar 

 — man måste också ha anlag. 



S. P. 



Skogsbiologi och marklära. 



Neuere Untersuchungen iiber den landwirtschaftlichen W^ert der 

 Waldstreu (Rechstreu). L. Tschermak. Centralblatt fiir das gesamte 

 Forstwesen 45, H. 9 — 10, sid. 193 — 218, 19 19: 

 I Österrike (m. fl. länder) har det sedan lång tid tillbaka varit vanligt 

 att jordbrukare i stor utsträckning tillgodogöra sig avfallet av skogsträden och 

 markvegetationen i mer eller mindre förmultnat tillstånd (skogsförnan och hu- 

 niuslagret) för att som strö användas vid kreatursskötseln. Föreliggande ar- 

 bete avser att utreda detta skogsströs verkliga värde ur lantbrukssynpunkt. 

 Förf. har undersökt ett stort antal ströprov från flera lokaler med hänsyn 

 till u])psugningsförmågan samt värdet som gödselämne. Han kommer till 

 den slutsatsen, att vissa slag av strö, nämligen starkt multnat boklöv sströ och 

 mosströ äro lika bra eller bättre, andra såsom tall- och granbarrströ sämre 

 än råghalm. Starkt multnat strö är bättre än oförmultnat. Ur skogens syn- 

 punkt anser förf att en försiktig ströfångst ej behöver vara skadlig på mar- 

 ker, som äro benägna för råhumusbildning, särskilt om bortkörandet av 

 ströet ur skogen kombineras med en tillförsel av kalk, vilket borde kunna 

 ske utan större kostnader. Förf. stöder sig pä undersökningar av P. K. 

 Muller o. Weis samt särskilt HE.SSEL^L■\N, vilka visa kalkens gynnsamma in- 

 verkan på råhumus, speciellt med hänsyn till åstadkommande av nitrifikation 

 i densamma. På så sätt skulle skogsbrukets och lantbrukets intressen kunna 

 förenas. 



O. T— M. 



Ein Forstdiingungsversuch in einer verheideten Fichtenpfianzung. 

 Forstrat Linwic, Bonn. Zeitschr. fiir Först- u. Jagdw. 52, s. 42 — 51, 

 1920. 

 Förf. meddelar resultatet av ett ytterst intressant och mycket omsorgsfullt 

 utfört försök att förbättra marken i ett tynande unggransbestånd. I en svag 

 NO-sluttning av Osburger Hochwald, en 500 — 600 m hög bergrygg i trakten 

 av Trier, hade år 1903 planterats gran. Marken var ursprungligen i myc- 

 ket gott tillstånd, ehuru den består av ganska tunn, sandig vittringsjord på 

 kvartsitgrund. Kmellertid hade ljung vandrat in och bildade vid försökets 

 början 19 14 en tät matta. Uppenbarligen på grund härav voro granarna 

 tynande; de hade endast nått 40 — 50 cm:s höjd och deras barr företedde 

 symptom av kvävehunger. Förf, anlade en 120x160 m stor försöksyta, 

 som indelades i 48 små rutor av 4 ars storlek. Varannan ruta lämnades 

 alldeles orörd; de övriga indelades i rader på längden och på tvären. Av 

 de tre längdraderna behandlades en med 40 kg tomasfosfat och 40 kg kainit 

 på varje parcell, en annan endast med 40 kg tomasfosfat och den tredje 

 lämnades ogödslad. De åtta tvärraderna, vardera med tre parceller, som be- 



