106 X SKOGSADMINISTRATIONEN 



verk, har styrelsen likväl — då enligt styrelsens förmenande för domänverkets 

 del för närvarande icke kunna ernås högre avlöningar än de som av riksdagen 

 bestämts för de övriga affärsdrivande verken — nödgats i stort sett ansluta 

 sig till det av kommittén framlagda förslaget. 



Styrelsen har i övrigt vid granskning av förslaget funnit anledning til! 

 vissa anmärkningar, i det stora hela sammanfallande med vad byråchefen 

 Hermelin och över jägmästaren Björkbom i deras vid kommittébetänkandet 

 fogade reservation anfört. 



Utöver den generella anmärkning, som förut framställts, finner styrelseji 

 sig föranlåten till en erinran beträffande kommitténs utredning rörande domän- 

 verkets ställning i det statliga lönesystemet. Kommitterade erkänna visser- 

 ligen, att domänverkets uppgifter »måste uppfattas såsom avseende en verklig- 

 affärsrörelse, där det gäller att med noggrant aktgivande på inspelande ekono- 

 miska faktorer söka ernå största möjliga behållning, dock utan åsidosättande 

 av en god och rationell skogsskötsel». Och kommitterade tillägga, att denna 

 verkets uppgift blir »så mycket mera maktpåliggande som verksamheten ifråga 

 måste bedrivas under viss konkurrens med den enskilda skogsindustrien». 



Styrelsen anser, att kommittén med detta uttalande givit uttryck åt en 

 fullt riktig uppfattning av domänverkets ställning inom administrationen. Ut- 

 talandet kan nämligen, enligt styrelsens förmenande, icke tolkas på annat 

 sätt än att kommittén — utan meningsskiljaktighet för övrigt — velat in- 

 rangera domänverket bland de affärsdrivande verken. Kommittén betonar 

 detta ytterligare, då den gör gällande, att intet tvivel synes böra råda därom, 

 att domänverket, såsom affärsdrivande verk betraktat, kan jämstiillas med de 

 övriga affärsdrivande verken. 



Styrelsen, som givetvis icke har något att i huvudsak erinra mot denna 

 uppfattning, tillåter sig dock, i likhet med ovannämnda reservanter inom kom- 

 mittén, kraftigt betona, att domänverket i långt högre grad än post- och 

 telegrafverken kan betraktas såsom affärsdrivande verk. Dessa senare äro 

 nämligen, enligt styrelsens förmenande, rena monupolföretag, vilkas betydelse 

 för statens affärsverksamhet i intet avseende kan jämföras med domänverket- 

 Därest en jämförelse med andra verk synes erforderlig, torde det ligga när- 

 mast till hands att likställa domänverket med vattenfallsverket, med vilket 

 domänverket, såsom affärsdrivande verk, har många beröringspunkter. 



I stort sett sammanfaller dock, såsom av det sagda framgår^ styrelsens och 

 kommitténs uppfattning om domänverkets ställning. Men då det gäller att 

 draga konsekvenserna av denna utgångspunkt, kan styrelsen icke följa kom- 

 mittémajoriteten. 



Kommittén förmenar nämligen, att domänverkets ställning såsom affärsdri- 

 vande verk icke i och för sig är avgörande för frågan, huruvida verkets tjänste- 

 män skola i avlöningshänseende jämställas med de övriga affärsdrivande ver- 

 ken. Styrelsen åter vill kraftigt göra gällande att så är förhållandet, och 

 styrelsen vill till och med gå så långt, att styrelsen anser, att domänverkets 

 befattningshavare • — åtminstone det stora flertalet av dem — i långt högre 

 grad än tjänstemännen vid övriga affärsdrivande verk, vattenfallsverket möj- 

 ligen undantaget, kunna göra anspråk på de förmånligare avlöningar, som 

 numera allmänt anses böra tillkomma de affärsdrivande verkens tjänstemän. 



Längden av den dagliga tjänstgöringstiden å tjänsterummet kan av styrel- 

 sen — i motsats till kommittén — icke tillmätas någon avgörande betydelse 



