108 X SKOGSADMINISTRATIOXEX 



specialutbildning vid fackskolor. Dit hör även, såsom reservanterna framhål- 

 lit, den konkurrens om skogshögskoleutbildad personal, som faktiskt råder och 

 som förorsakat en konstant brist på dylik personal inom verket. Lppcnbar år 

 den fara, för vilken statens skogsväsende utsattes, då dess bästa arbetskrafter 

 till följd av lockande anbud från enskilda skogsägare lämna statstjänsten för 

 att ägna sig åt enskild tjänst, där man visat sig bättre uppskatta betydelsen 

 av en skicklig och driftig skogsman. Domänstyrelsen, som är satt att vårda 

 statens skogar, anser sig icke stå till svars med att icke så kraftigt som möjligt 

 framhålla för statsmakterna den stora risk, som vidlåder denna flykt av de 

 bästa utav den högskolebildade skogspersonalen från statstjänsten. Det enda 

 botemedlet däremot är, att skogsstatens personal erhåller en ekonomisk ersätt- 

 ning, som åtminstone i någon mån motsvarar den, som b judes från enskilt 

 håll. 



Huru beaktansvärda nu nämnda omständigheter än äro. då det gäller att 

 reglera skogsstatspersonalens avlöning, vill det dock synas styrelsen som om 

 det viktigaste skälet för denna personals jämställdhet i avlöningshänseende med 

 det av de övriga affärsdrivande verken, med vilket domänverket närmast torde 

 vara att jämföra, nämligen vattenfallsverket, är att söka på ett annat område. 

 Reservanterna hava påvisat, att affärsförmåga, initiativ och företagsamhet 

 krävas av domänverkets snart sagt samtliga tjänstemän, lägre såväl som högre. 

 Och dessa egenskaper måste förefinnas icke blott inom den centrala ledningen 

 utan även inom den lokala förvaltningen, enär — såsom reservanterna fram- 

 hålla — domänstyrelsen liksom enskilda affärsföretag måste åt sina under- 

 lydande överlämna att på egen hand, efter eget omdöme och på eget ansvar 

 besluta och handla i en utsträckning, som torde vara rätt betydligt större än 

 den, som i allmänhet kan ifrågakomma inom kommunikationsverken. 



Domänstyrelsen anser sig med det nu sagda hava givit fullgoda skäl för den 

 •principiella invändningen mot lönekommitténs slutsats, att domänverkets per- 

 sonal, trots verkets av kommittén erkända egenskap av affärsdrivande verk, 

 icke i avlöningshänseende bör jämställas med motsvarande tjänstemän vid 

 övriga affärsdrivande verk. 



Såsom en given följd av den ståndpunkt, kommittén intagit, hava avlö- 

 ningarna till domänverkets skilda tjänstemän satts i ett genomgående lägre 

 plan än beträffande de övriga affärsdrivande verken. Domänstyrelsen, som — 

 med här nedan nämnda undantag — finner sig icke böra göra någon erinran 

 emot kommitténs förslag i vad det avser den lönegrad, till vilken varje sär- 

 skild befattningshavare skall hänföras, anser sig dock böra på det enträgnaste 

 framhålla, att, med bibehållande av det utav kommittén föreslagna antalet 

 löneklasser i varje lönegrad, begynnelselönerna i skilda lönegrader måste be- 

 stämmas till de belopp, som äro föreslagna för den inom varje lönegrad när- 

 mast högre löneklass. Med tillämpning härav och med komplettering av fe- 

 lande tal från den löneplan, som enligt nådiga avlöningsreglementet den 19 juni 

 1919 fastställts för kommunikationsverkens befattningshavare, skulle 9 § i för- 

 slaget till avlöningsreglemente för tjänstemän vid domänverket erhålla föl- 

 jande lydelse: 



9§- 



Vid uppdelning i lönegrupper av vissa befattningar inom den lokala skogs- 

 förvaltningen har kommittén kommit till den slutsatsen, att, om den ur alla 



