114 X SKOGSADMINISTRATIONEN 



avvägande än i den undervärdering av skogsmannaarbetets samhälleliga bety- 

 delse, vilken mången tror sig ur kommitténs betänkande kunna utläsa, ehuru 

 avsikten helt säkert ingalunda varit denna. 



Genom detsamma går för den, som är bekant med förhållandena, en brist på 

 kunskap om den svenska skogens och ej minst de svenska statsskogarnas inne- 

 boende möjligheter att rikligt förränta vad som i ena som i andra avseendet 

 i desamma nedlägges, märk dock väl, vad som på ett klokt och omtänksamt 

 sätt i desamma nedlägges. 



Rent principiellt sett stå vi här öga mot öga med ett av det moderna sam- 

 hällets största, svåraste men också viktigaste problem, nämligen huru av sta- 

 tens egendom och affärsdrift skall kunna uttagas största möjliga avkastning 

 till samhällets fromma. Huru än åsikterna växla om det lämpliga och riktiga 

 'i saken, vare sig man är optimist eller pessimist inför själva faktum, är det 

 obestridligt att nutidens demokratiska samhällsutveckling under lång tid 

 framåt kommer att karaktäriseras av en alltmer omfattande statsdrift. Inför 

 detta oundvikliga faktum måste alla partier och ej minst de, som anse denna 

 utveckling innebära stora samhälleliga fördelar och möjligheter till lyckligare 

 förhållanden, se sig om efter medel, att inom ramen av statsverksamhet i 

 största möjliga grad tillgodogöra sig den under den nuvarande samhällsord- 

 ningen så starkt drivande kraft, som ligger i den enskildes personliga fördel 

 och belöning för ett särskilt gott och resultatrikt arbete. Man må hur troende 

 som helst predika altruismens satser om att belöningen skall vara det inre 

 medvetandet om ett väl utfört arbete, så lär dock dagligen erfarenheten, att 

 den egna fördelen på mänsklighetens nuvarande utvecklingsstadium alltjämt 

 är en faktor, som samhället ur det helas synpunkt gör klokt i att räkna med. 

 Staten hör därför, synes det oss, vid planläggande och fastställande av sina 

 lönesystem- med den största omsorg söka anpassa dem efter det arbete, som 

 vederbörande lönetagare har att utföra, och icke schahlonisera dem mera än 

 alldeles oundgängligt är. 



Detta synes oss emellertid i hög grad skett i nu föreliggande förslag, där 

 tvenne verksamheter av den mest skilda art, som gärna är tänkbar, äro in- 

 pressade i samma lönesystem, nämligen å ena sidan handhavandet av ett trafik- 

 medel som järnvägarna med dess för det stora antalet befattningsinnehavare 

 ständigt och jämt i vissa kcrta intervaller sig upprepande huvudarbeten och å 

 andra sidan värden samt utnyttjandet av skogen, ett arbete som under oänd- 

 ligt skiftande nyanser utspelar sig under årtionden. 



Huru konstgjort ett sådant inpressande är av domänförvaltningens personal 

 i trafikverkens löneskala, vilken vi antaga vara väl avvägd och lämplio- för 

 dessa, finner man lätt nog vid en detaljgranskning av löneplanen. Endast med 

 svårighet låter sig skogsstaten uppdela i nödiga kategorier, för att fylla de 

 många olika l()neklasser, som i ett stort verk som statsjärnvägarna uppenbarli- 

 gen äro synnerligen lämpliga. 



Att ingå på en närmare detaljdiskussion om de utredningar angående värdet 

 från lönesynpunkt av viss arbetstid på tjänsterummet, nattjänst m. m., som 

 intar huvuddelen av kommitténs motivering, liksom av reservanternas reser- 

 vation, torde vara föga av nöden, då det gäller skogsstatens tjänstemän. Den 

 som ej inser, att det ej är från dessa utgångspunkter en lönereglering för 

 skogsstaten bör ske, ont man vill vinna målet, starkt ökade inkomster för staten 



