SKOGSSTATEXS LÖNEREGLERING x 115 



av det väldiga kapital statsskogarna representera, deii har ringa möjlii^het 

 att bidraga till detta högst önskvärda måls uppnående. 



Då det för oss gäller att klarlägga vad som av skogsmannakårens arbete sär- 

 skilt bör betalas, utgå vi lämpligast från revirförvaltarens eller som han i dag- 

 ligt tal oftast torde kallas jägmästarens ställning, arbete och betydelse i ver- 

 ket. Han är den axel. kring vilken varje lönereglering måste vända sig, ty 

 han är den axel. kring vilken ytterst hela skogsarbetet tar sin definitiva form. 

 Först måste man taga ställning till vilken avlöning han bör komma i åtnjutande 

 av, sedan är det åtminstone i flertalet fall jämförelsevis lätt att avgöra, vad 

 såväl över- som underordnade böra hava. 



Med synnerlig styrka bör framhävas, att / ingen annan del av statsförvalt- 

 ningen ett mellanskikt av tjänstemannen äger den dominerande roll för för- 

 valtningens resultat som revirförvaltarna inom skogsstaten, detta beroende på 

 förvaltningsobjektets, skogens, hela art och natur. Göra de ledande inom 

 exempelvis vattenverket uppriktigt uttänkta, genialt och väl genomarbetade 

 planer för vattenkraftens utnyttjande vare sig i allmänhet eller i ett speciellt 

 fall, kunna de utan svårighet kontrollera att deras idéer och planer bli till 

 punkt och pricka genomförda, ha de sett till att ritningarna äro riktiga kunna 

 de underordnade ingenjörerna ytterst lätt kontrolleras därutinnan, att de verk- 

 ligen följt dessa ritningar. Sedan allt är färdigt och instruktioner för sköt- 

 seln äro utfärdade förtälja de självregistrerande apparaterna i stor omfatt- 

 ning noga för den högsta ledningen om dessa instruktioner av sina handhavare 

 intelligent och riktigt följas. Varom icke, ögonblickligen på vederbörande med 

 ett: varför? Den högsta ledningens duglighet blir härigenom oerhört betydel- 

 sefull, de underordnade kunna av en sådan pressas och kontrolleras ofantligt 

 skarpt och målmedvetet. Lika eller mycket likartat gestaltar sig förhållandena 

 jned få om ock viktiga undantag inom järnväg, telegraf och post. 



Ytterst beror detta därpå, att det är mekaniska inrättningar som handha- 

 vas, lydande kända lagar. Vad duglighet, omsorg och plikttrohet ytterligare 

 kunna giva i de mellersta och lägre befattningsgraderna är, att arbetet kan 

 inom vissa dock vid duglig överledning jämförelsevis trånga gränser bliva 

 mera ekonomiskt givande än om blott slö pliktuppfyllelse sker. 



Vid statsskogarnas förvaltning ställer sig förhållandena helt annorlunda. 

 Här spelar naturligen en duglig och framstående ledning även en mycket stor 

 roll. men dennas möjligheter att utan ett icke blott synnerligen sakkunnigt, 

 ■dugligt och intensivt utan ock verkligt hängivet och uppoffrande arbete av 

 revirförvaltarna nå bästa möjliga resultat äro oändligt mycket mindre än inom 

 de förenämnda verken. Detta beror därpå, att objekten, som skogsstaten 

 handhar, äro levande varelser, äro träden, över vilkas handhavande inga de- 

 talj ritningar, dessvärre och dessbättre kunna vi säga. låta sig utarbetas; lika 

 litet som några självregistrerande apparater, kortsystem eller andra medel 

 kunna konstrueras, som säkert berätta den högsta ledningen, om huru dess 

 underordnade tjänstemän handhaft sitt arbete. En konsekvens av denna för- 

 valtningsobjektets biologiska natur även av skogarnas geografiska fördelnini^ 

 inom landet, är att ett lyckligt statligt handhavande av statens stora skogs- 

 arealer fordrar ett i möjligaste mån plastiskt och individualiserbart lönesystem, 

 således ett alldeles principiellt olika det som åtminstone för exempelvis vissa 

 huvuddelar av statsbanornas arbetsfält torde vara det riktigaste och lämpli- 

 gfaste. 



