116 X SKOGSADMINISTRATIONEN 



Vi ha genom det nu anförda framhävt det grundväsentliga felet i det nu 

 framlagda förslaget. Frågan är emellertid av den vikt, att det torde vara 

 lämpligt att belysa den genom några detaljexempel. Våra 140 revirförvaltare 

 omhänderha i närvarande stund förvaltningen av en skogsareal, som växlar för 

 var och en mellan lägst 2,033 hektar och högst 129,723 hektar produktiv skogs- 

 mark, ecklesiastika skogar och allmänningar m. m. oberäknat, vilka emeller- 

 tid även fordra mycket arbete. Varje revirförvaltare har visserligen i många 

 fall s. k. hushållningsplan att >'lända till ledning», han får ock vissa regler i 

 årets förvaltningsförslag fastställda av domänstyrelsen, han har över sig över- 

 jägmästare och styrelse, men ändock tveka vi ej att påstå, att han iir i mycket 

 stor omfattning okontrollerbar och okontrollerad, han är i högre grad än 

 någon svensk ämbetsman en »småkonung» inom sitt ofta ganska stora och 

 värdefulla rike. På hans omdöme, kunskap, flit. skicklighet, om vi nämna 

 människans goda egenskaper, eller hans dumhet, okunnighet och lättja, om vi 

 nämna hennes svagheter, hänga tiotusentals, ja hundratusentals kronor inom 

 vart revir och många millioner årligen, om vi räkna med de 3,757,000 hektar 

 skogsmark som statsskogarna omfatta (övriga allmänna skogar under skogs- 

 statens egentliga förvaltning torde vara omkring 490,000 hektar produktiv 

 skogsmark). Att det lönar sig för staten att på allt sätt söka stödja och göra 

 för revirförvaltaren fruktbringande den kunskap, duglighet och arbetsförmåga 

 han kan äga, framgår tydligt och skarpt av ett par exempel, som varje sak- 

 kunnig lätt nog kan kontrollera. 



På ett revir avverkas 100,000 timmer eller 50,000 träd, ett ingalunda sär- 

 skilt stort parti. Genom försummelse tillses ej, att träden avsågas så nära 

 marken som möjligt utan tre tum för höga stubbar lämnas. Detta gör på 

 hela avverkningen 10,000 kubikfot och med ett rotpris av 80 öre per kubikfot 

 en förlust av låt oss säga minst 4,000 kronor. Fallet är ingalunda sällsynt. 

 Men, säger man, det skall väl överjägmiistaren tillse. Denne kan omöjligen 

 gå över vartenda hygge i sitt distrikt. För övrigt kan frågan om vad som 

 är för höga stubbar bli föremål för meningsskiljaktigheter. Den högsta straff- 

 påföljd, som torde kunna följa, är ett ogillande från överjägmästaren eller i 

 allra värsta fall från generaldirektören och det kan man taga rätt lugnt när 

 man sitter med kunglig fullmakt. Vad som däremot är säkert är, att staten är 

 av med de 4,000 kronorna. Hos en enskild, väl skutt firma kunde påföljden 

 för den felande blivit en annan vida värre. 



Ett annat exempel. En lika stor avverkning som den föregående eller om 

 100,000 timmer och därtill 10,000 kubikmeter trämasseved har beräknats 

 till ett avverkningspris av 2 kronor per stock och 6 kronor per kubikmeter ved. 

 Den oklanderlige revirförvaltaren finner detta gott och riktigt och ingen kan 

 i tjänsten därpå anmärka. Den synnerligen vakne och intresserade tycker att 

 priset dock är väl högt och spekulerar över saken samt undersöker, om ej 

 basvägarna skulle kunna läggas på annat och bättre sätt än förut brukligt 

 varit haver. Han gör sig en del extra, »onödigt» arbete — fullt så besvärligt 

 som både nattarbete och 7 timmar på tjänsterummet — och lyckas lägga vä- 

 garna så, att han kan bortsätta utkörningen 10 öre billigare per stock, och 30 

 öre per kubikmeter massaved. Han har minskat avverkningskostnaden med 

 en bagatell av 5 % men dt statsverket har han intjänat 1^,000 kronor. \'em 

 tackar honom för det? Troligen ingen. Vad får han för det? Kommer lian 

 i högre Kineklass och får den därmed förenade fördelen av 220 — 440 kronor? 



