SKOGSSTATEXS LÖNEREGLERING x 117 



Nej. han får nöja sig med samvetstillfredsställelse. Det räcker för en tid. 

 men gör han ett antal sådana drag blir det kanske bekant att han är en duglig 

 man och en dag kommer ett bolag och bjuder honom några tusen kronor mera 

 per år än han har i statens tjänst och då tar han det, och staten är av med 

 både honom och kanske flera gånger 13,000 kronor; efterträdaren gitter troli- 

 gen icke möda sig särskilt för att intjäna dem till det allmänna. 



Slutligen ännu ett exempel av annan art. Vi ha i svenska statsskogarna 

 många tusental hektar yngre skog. som borde varit gallrad men icke är det. 

 Rätt utförd medför sådan gallring en för lekmannen åtminstone alldeles för- 

 underlig tillväxtökning, sällan mindre än i kubikmeter fast mått årligen i 

 något så när växtliga bestånd. 10,000 tunnland mogna för gallring torde ej 

 vara ovanliga på mellan- och sydsvenska revir. Att genomföra sådan gallring 

 är dock förenad med mycket omak och besvär för revirförvaltaren. Han kan 

 och han har med mer eller mindre stort fog mången gång avväpnat kritik 

 mot bristande gallring med beskedet att »det är om.öjligt få folk», med att 

 »jag har så mycket arbete att jag ej hinner» o. s. v. Om han offrar den 

 egiia bekvämligheten, om han sliter och arbetar och genomför denna gallring 

 under kortast möjliga tidsperiod, vilket blir då resultatet? För staten givetvis 

 det, att den får 10,000 kubikmeters tillväxt per år mera så mycket tidigare av 

 dessa skogar, vilket efter det måttliga priset av 5 kronor per kubikmeter fast 

 mått — bränslekommissionens pris var 8: 50 och 6: 50 per kubikmeter löst 

 mått — blir omräknat i pengar fio.ooo kronor per år. För revirförvaltaren 

 blir resultatet att han får ligga ute i skogen i ur och skur, kanske får remna- 

 tism och andra skogsmännens plågoris, försummar sin familj och icke får 

 ett öre vtera i inkomst än om han låtit dessa gallringar draga ut låt oss säga 

 ett årtionde längre, ty småningom hade ju domänstyrelsen alltid kunnat driva 

 fram dem, sedan staten utom räntorna förlorat låt oss säga en halv million. 



Den som vill se sakerna sådana de verkligen äro, måste ovillkorligen med- 

 giva sanningen av vad som nyss påstods, att ingen svensk ämbetsmannakår 

 f motsvarande tjänsteställning har den möjlighet som revirförvaltarekären, 

 att utan att begå något som helst tjänstefel tillföra eller avföra statsverket 

 inkomster flerdubbelt större än dess egen lön. Detta gör att det blir en syn- 

 nerligen dålig affär för statsverket att underbetalu revirförvaltarna. 



Regering och riksdag får emellertid i våra dagar till leda angående så gott 

 som alla befattningshavare höra detta resonemang och det är på intet sätt 

 vår avsikt att föreslå åtgärder, som helt enkelt och utan vidare tillföra revir- 

 förvaltarna i jämförelse med övriga statstjänare oproportionerligt höga löner. 

 A i känna alltför väl att ökade inkomster ej äro nog att förmå en var att uttaga 

 största möjliga arbetskraft och arbetsduglighet. En likformig lönereglering 

 för alla revirförvaltare, sådan som kommittén föreslagit, är helt enkelt en 

 lönereglering motsvarande en viss del av penningvärdets fall, men innehåller 

 ej den minsta sporre för de framstående och dugliga att öka statens inkomster 

 av sina stora och värdefuUo skogar. 



För oss framstår därför som förnämligaste och viktigaste målet att söka ut- 

 tänka ett sådant lönesystem, att detsamma innebär en sporre till ett inten- 

 sivare, ekonomiskt genomtänkt och för staten vinstgivande arbete. Lönen skall 

 stå i intimast möjliga samband med arbetsresultatet och då detta som ovan vi- 

 sats i särskilt hög grad kan påverkas genom individuell duglighet och offrande 



