120 X SKOGSADMINISTRATIONEN 



slag, har det naturligen varit oss omöjligt medhinna en i detalj gående gransk- 

 ning av de olika nuvarande revirens ställning i nu berört avseende, men vi 

 vilja dock med några ord antyda vår uppfattning om natur, beståndsbeskaf fen- 

 het med mera hos de skilda revirklasserna. 



Uppenbart är att det kan finnas flera revir, som borde tillhöra 2: dra och 

 3:dje klass, ;in det finnes revirförvaltare, som på grund av duglighet och 

 framstående förmåga böra uppflyttas i 2:dra och 3:dje grad. I sådant fall 

 får man nöja sig med att besätta de revir, som äro mest i behov av sådana 

 krafter, med desamma. De övriga få hur beklagligt detta än i och för sig 

 kan vara fortfarande handhavas av revirförvaltare av i:sta graden. 



Revir az' i:sta klassen böra representera genomsnittstypen. Således många 

 norrländska revir där ej stora och särdeles värdefulla virkesförråd finnas 

 samt i södra Sverige särskilt sådana med smärre spridda parker, rika på ung- 

 skogar. Mera typiska exempel synas vara Pärlälvens revir, Sorselereviren^ 

 Arjepluogs, Enköpings, Vartofta, Göteborgs, Norra Skånes. 



Reinr av 2: dra klassen. Hit bör föras sådana med goda marker, med talrika 

 slutna bestånd i växlande åldersklasser, från vilka virke med fördel kan av- 

 yttras under skilda förhållanden och sätt, varför ock stor omsorg och påpass- 

 lighet från revirförvaltarens sida påfordras, om ett verkligt gott resultat av 

 såväl skogsvård som försäljningen skall nås. Exempel på dylika revir synas 

 oss vara Alvsby, Bräcke, Hamra, Gästriklands, Tivedens, Aspelands, Kalmar 

 revir. 



Rez'ir az- ^-dje klassoi bijra utmärkas av synnerligen goda skogsmarker med 

 betydande virkestillgångar och goda avsättningsmöjligheter, ej minst efter 

 förädling i egna verk och industrier. Exempel synas vara. Bodens, Västra 

 Jörns, Garpenbergs, GuUbergs, Karlsby. 



Än en gång bör kanske betonas, att vmder viss tid rådande förhållanden 

 kunna göra det önskvärt, att för exempelvis ett årtionde flytta upp ett första 

 klassens revir i högre klass, men sedan låta det återgå i den klass dit det på 

 grund av naturbetingelserna hör. 



Förorda vi sålunda en rörlighet med hänsyn till revirens klassificering, så 

 hör däremot revirförvaltarna, där de icke enligt allmän lag gjort sig skyldiga 

 till tjänstefel, om de en gång utnämnts till revirförvaltare vare sig detta är 

 av första eller av andra eller tredje grad icke kunna berövas de därigenom 

 ■dem tillförsäkrade löneförmåner. Däremot bör staten förbehålla sig full rätt 

 till deras förflyttning pä för verkets rationella skötsel lämpligaste sätt. 



Ingen överordnad myndighet är ofelbar och erfarenheten har till fullo visat, 

 att inom skogsstaten betänkliga och för staten synnerligen dyrbara misstag äro 

 gjorda därigenom att orätt person placerats på orätt plats och sedan mot sin 

 vilja icke kunnat omplaceras, så snart han icke gjort sig skyldig till tjänstefel 

 i egentlig mening. Ja, mången som på den plats han suttit kostat staten tit»- 

 tusentals, ja kanske hundratusentals kronor, skulle sannolikt å ett annat för 

 hans gåvor och psyke mera lämpat revir blivit en fullgod revirförvaltare. 



I det av kommitterade föreslagna avlöningsreglementet har ock i § 14 an- 

 tagits den redan för trafikverken gällande bestämmelse om tjänstemans skyl- 

 dighet att underkasta sig förflyttning. Detta finna vi synnerligen välbetänkt. 

 Frågan är emellertid om med den formulering som givits § en förflyttning ej 

 får karaktären av strafförflyttning, något som på allt sätt bör undvikas. 



Inom domänverket göra sig vid många tillfällen bjudande lämplighetsskäl 



