SKOGSBESKATTNIXGEN x 145 



avkastningen. Lägges nu till dessa i lagen bestämda skattekronor den genora 

 deklaration utrönta verkliga skogsvinsten för året, så får skogen tydligen ingå 

 med ett antal skattekronor, uppgående till 2 V2 gånger dess uthålliga netto- 

 avkastning. 



Av denna skattesununa, som ej innefattar någon progressiv ökning, skulle 

 sålunda 60 % utgå som fastighetsskatt samt 40 % som inkomstskatt. 



Ar nu en sådan skogsägare skuldsatt, får han för skuldränta göra avdrag i 

 inkomstbeskattningen, d. v. 5. fastighetsskatten kommer då att utgöra ännu 

 större del av totala skattebeloppet. Med dylika ogynnsamma proportioner 

 mellan fastighetsskatt och inkomstskatt måste rjdligen de tidigare påpekade 

 olägenheterna i lagen bli ytterligt markerade, emedan smärre skogsägare med 

 i regel ojämna avkastningar från skogen skulle få erlägga en stor och tin- 

 gande del av sin skattesumma i form av fastighetsskatt, att utgå så att säga 

 förskottsvis för avkastningar, som kanske ligga så långt fram i tiden, att 

 stundom först efterkommande generationer få åtnjuta desamma. 



Ytterligare bör observeras, att med ovanstående sannolika tolkning av taxe- 

 fingsbestämmelserna ej blott den relativa fördelningen mellan fastighetsskatt 

 och inkomstskatt blir olämplig, utan blir jämväl skattens totalbelopp synnerli- 

 gen betungande, emedan en skogsägare har stora utsikter att få betala samman- 

 lagd skatt för 2^3 gånger sin verkliga inkomst, medan en person med in- 

 komst enbart av arbete eller yrke slipper all dylik fördubblad repartition: unge- 

 fär samma gäller en person med sin förmögenhet placerad i t. ex. obligationer 

 och dyl. Att häri Hgger en mycket stor fara är uppenbart. Xs såsom förut på- 

 pekats, är närmaste uppgiften för vårt skogsbruk att söka genom skogsodlin- 

 gar och sparsamhet föröka virkestillgångarna och därmed skogens avkastning, 

 men skulle en dylik dubbelbeskattning i egentlig bemärkelse påtvingas det i 

 skog nedlagda kapitalet, så måste den behövliga nya virkesanhopningen i 

 skogen bli ytterst försvårad, emedan kapitalet kommer att dragas från skogen 

 åt andra håll med mindre hårda villkor. 



Vill man nu söka avhjälpa dessa obestridliga olägenheter, som åtfölja Kungl. 

 Maj -.ts förslag, så kan det synas ligga närmast till hands, att företaga en sänk- 

 ning av repartitionstalet samt att så omarbeta taxeringsbestämmelserna. att 

 skogens realisationsvärde helt avföres från diskussionen och ersattes med ett 

 avkastningsvärde. Så enkelt löses emellertid knappast problemet. Om fas- 

 tighetsskatten avsevärt sänkes. såsom nödvändigt är. så bortfalla givetvis en del 

 av dess för skogsbrukets utveckling olyckliga verkningar, men därmed minskas 

 ju ingalunda själva systemets ovan påpekade, om man så får säga. pedago- 

 giska olämplighet, bestående däri att skatten lägges på växande skogen, som 

 skogsägaren t>värr även utan skattepålagor alltför lätt avhänder sig. under 

 det att landets ekonomi fordrar att alla växtliga bestånd bibehållas för pro- 

 duktion av nya värden. 



Härtill kommer dessutom ännu en svaghet med föreslagna systemet, på 

 vilken jag dock ej hinner närmare ingå. nämligen svårigheten att vid taxe- 

 ringen åsätta växande skog objektiva och rättvisa värden. Denna svårighet 

 beror ju därpå att både skogsägarne och ännu mera taxeringsnämnderna i 

 regel sakna nödiga uppgifter om skogstillgångarnas storlek, beskaffenhet och 

 avkastningsförmåga. Genom de ständiga ändringarna av virkesförrådet i 

 följd av tillväxt och avverkning kan man ej heller tänka sig införskaffa be- 

 hö\-liga uppgifter om skogstillgångarna, ty detta arbete, som måste utföras vid 



