RIKSDAGEN X 155 



man och von AVolcker för accisens bibehållande åberopade skäl, att en skogs- 

 avkastning icke lämpligen kunde göras till föremål för medeltalsberäkning, 

 icke längre äger giltighet vid det förhållande, att några bestämmelser om 

 medeltalsberäkning ej medtagits i det inom departementet utarbetade skatte- 

 förslaget. 



Annorlunda ställer sig däremot frågan om skogens »intressebeskattning». 

 Att i det av mig förut skisserade skattesystemet någon sådan beskattning bör 

 äga rum, synes mig påtagligt; tveksamt är däremot, i vilken utsträckning 

 och på vad sätt beskattningen bör ske. Det synes mig, att man i detta av- 

 seende måste komma till olika resultat, beroende på huruvida fråga är om 

 skog till husbehov eller till avsalu. Att beträffande fastighet, å vilken finnes 

 skog endast till husbehov, tillämpa andra normer för beskattningen av den 

 del utav taxeringsvärdet, som belöper å förmånen av sådan skogstillgång, än 

 för beskattningen av fastighetsvärdet i övrigt, torde ej böra ifrågakomma. 

 Nämnda förmån utnyttjas i så intimt samband med fastighetens brukande, 

 att den ej bör i beskattningshänseende betraktas särskilt för sig. Annat är 

 förhållandet, om å fastigheten finnes växande skog till avsalu. Sådan virkes- 

 tillgång avses ju icke att utnyttjas i omedelbart samband med själva fastig- 

 hetens brukande och intager redan av denna anledning en särställning. Om 

 man jämför med varandra två fastigheter med samma jordbruksvärde, exem- 

 pelvis 15,000 kronor, men av vilka den ena därjämte har sparad ståndskog 

 för ett mera avsevärt belopp, t. ex. 30,000 kronor, så synes det knappast 

 vara förenligt med rättvisa, att ägaren av den senare fastigheten skulle hava 

 att under det skogen står på rot erlägga tre gånger så stor skatt efter intresse 

 (jag avser här icke beskattningen av inkomst från skogen") som ägaren av 

 den förra fastigheten. Värdet av skog till avsalu kan ej anses i lika hög 

 grad som fastighetsvärdet i övrigt vara en mättstock för vederbörande inne- 

 havares intressegemenskap med kommunen. Det torde också till en del vara 

 i känslan av det oriktiga i att i beskattningshänseende jämställa skog till av- 

 salu med fastighetsvärde i övrigt, som taxeringsmyndigheterna — enligt vad 

 framgår av den vid Eiserman — von Wol ekers betänkande fogade sammanfatt- 

 ningen av inkomna yttranden i fråga om grunderna för uppskattning av skog 

 — bruka upptaga det beräknade skogsvärdet med allenast ett reducerat be- 

 lopp. Jag anser sålunda, att för växande skog, som ej är erforderlig för 

 fastighetens eget behov, icke bör utgöras fastighetsskatt efter samma reparti- 

 tionstal som för fastigheten i övrigt. Jag förutsätter därvid givetvis, att till 

 grund för taxeringen även beträftande skogen lägges det verkliga värdet. 

 Däremot kan jag ingalunda ansluta mig till den meningen, att skogsvärde 

 bör helt undandragas fastighetsskatt mot kompensation av accis. För särskilt 

 sådana landskommuner, där skogsfastigheterna äro det för närvarande viktigaste 

 skatteobjektet, skulle det medföra synnerliga svårigheter, om den årliga regel- 

 bundna fastighetsskatten, i vad anginge skogsvärde, omlades till en allenast 

 vid avverkningen inflytande accis. Att en måttlig årlig beskattning jämväl av 

 den växande skogens värde skulle föranleda till skadliga kalavverkningar eller 

 eljest ur forstlig synpunkt mindre välbetänkta åtgärder, lärer ej vara att befara. 



Förordning ang. allmänningsskogar i Västerbottens och Norrbot- 

 tens län. I kungl. prop. 176 framlägger Kungl. Majt. förslag till en ge- 

 mensam författnins: för dessa allmänninsrar. 



