166x LITTERATUR 



även till klimatiska förändringar, ja t. o. m. till sådana fenomen som spann- 

 målspriser, krig och fiskens vandringar i Nordsjön. 



Genom det arbete, vars titel läses här ovan, få nu också skogsmännen en 

 direkt anledning att intressera sig för solfläckarna. De mångåriga undersök- 

 ningar av den amerikanske astronomen Douglass, vars resultat där äro fram- 

 lagda, ha nämligen avslöjat periodiska växlingar av årsringarnas tjocklek, av 

 vilka de påtagligaste och mest genomgående stå i relation till solfläcksperioden. 



Författaren började sina undersökningar å Piniis ponderosa i Arizona, i vars 

 arida klimat han väntade finna en relation mellan nederbörd och årsringarnas 

 tjocklek. Ett dylikt samband konstaterades verkligen. Under det tidsintervall 

 av 43 år, för vilket nederbördsmätningar för trakten föreligga, har årsrings- 

 tjockleken följt nederbördssumman för året med en noggrannhet av 70 %. 

 Siffran gäller under förutsättning att nederbördssumman räknas från höst 

 till höst, så att hela vinterns nederbörd sammanräknas med följande sommars. 

 Om man räknar med den ackumulerade fuktigheten (såsom algebraisk summa 

 av årens avvikelser från medelnederbörden från periodens början till och 

 med det år det gäller) fås en samvariation av årsringarnas tjocklek och de så 

 erhållna nederbördsvärdena av 82 %. 



Jämförelser av sektioner från olika trakter visade att samma tjocklekskurva 

 hos årsringarna återfinnes över stora områden. Exempelvis visade sig Över- 

 ensstämmelse mellan sektioner från Prescott och Flagstaff i Arizona, vilka 

 platser ligga 96 km från varandra. Förf. tänker sig möjligheten att på denna 

 väg avgränsa enhetliga meteorologiska distrikt. 



Efter dessa lovande resultat utsträcktes undersökningarna till andra trädslag 

 och trakter, douglasgran, hemlock och Sequoia från olika trakter av Amerika 

 och tall och gran från europeiska lokaler. Vad speciellt de europeiska 

 träden angår, visade sektioner från östersjöbäckenet, från Eberswalde i Preus- 

 sen till mellersta Sverige, inbördes god överensstämmelse. Träd från norska 

 kusten och södra England visade även många likheter med de baltiska träden. 

 Däremot avveko träd från inre delarna av Norge samt från Bajern och NW 

 Österrike härifrån. 



En utjämning av kurvorna genom 'fortlöpande medeltalsbildning enligt 

 Hanns formel tillåter mera generella drag att framträda. En analys av dessa 

 utjämnade kurvor har bragt i dagen perioder av olika längd, av vilka de 

 flesta och mest framträdande genom sin längd stå i tydlig relation till solfläcks- 

 perioderna: 



Periodlängd, MuUipler av solfläcksperioden, 



år c:a 1 1 år 



5—6 • V2 



10—13 I 



21 — 24 2 



32—35 3 



100 — 105 9 



Den sistnämnda långa perioden var den mest framträdande i Sequoiastammar 

 från Sierra Nevada, där förf. lyckats att identifiera och miita årsringarna i 

 upp till tretusenåriga (max. 3077 år) Sequoior. 



Den tredubbla solfläcksperioden framträdde med förbluffande noggrannhet 

 ( + 3 år under en period av 400 år) i en stam från norra Norge (ovan pol- 



