190x SKOGSSTATISTISKA MEDDELANDEN 



själva skulle kunna producera. Vore det ej bättre att vårda och förbnra lan- 

 dets egna skogar, så att de kunde förse den inhemska industrien med tillräck- 

 ligt och billigt råmaterial, och endast exportera det överflödiga överskottet? 

 Enda svaret är uppenbarligen att stoppa den nuvarande skogsskövlingen och 

 odla skog i sådan utsträckning, att den räcker både för det egna behovet och 

 för en sund export. 



Vid diskussionen om skogsskövlingen har ingen hänsyn tagits till uppväxten 

 av nya bestånd. Anledningen härtill är, att denna faktor är alldeles för obe- 

 tydlig för att utöva något vidare inflytande på situationen. De skogar, vilkas 

 produkter exporteras, äro nämligen nästan alla i privat ägo, och det finnes 

 ingen möjlighet att utöva något som helst inflytande på det sätt, varpå de 

 skötas. Ingen privat skogsägare gör någon ansträngning för att erhålla för- 

 yngring efter avverkningarna, och i många trakter vidtagas ej ens åtgärder 

 för att skydda ungskogsbestånden mot skogseldar. Ägarna intressera sig ej 

 för och taga ej på sig ansvaret för att genom naturlig föryngring sörja för 

 återväxten i de skogar, som de avverka. 



Följden härav är, att den årliga tillväxten endast uppgår till 1/3 av vad som 

 avverkas, och de uppväxande skogarna äro av sämre kvalitet än de, vilkas plats 

 de intaga. Det lokala skövlandet av skogarna, som för närvarande pågår, 

 lämnar stora delar av landet i ett improduktivt skick, och härigenom sänkes 

 välståndet inom stora områden eller rent av avfolkas dessa. 



Odla skog och uppmuntra export. 



Den nuvarande situationen är fullkomligt onödig. Den existerar, emedan 

 allmänheten svävar i okunnighet om den ekonomiska fara, som hotar dess in- 

 tressen. Men skogen är en källa, som är lätt att åter fylla genom enkla åt- 

 gärder för dess skydd och genom rationell skogshushållning. Om Förenta 

 staterna började att skydda sina hyggen för eld och använda rationella skogs- 

 bruksmetoder för att få återväxt, så skulle landei efter 50 — 60 år nå upp till 

 en årsproduktion av över 1,7 miljarder kubikmeter, utan att skogskapitalet 

 därför behövde minskas. Och detta resultat skulle kunna vinnas, utan att man 

 behövde taga andra områden i anspråk än de, på vilka skogsodling är den mest 

 ekonomiska form av kultur. En dylik avkastning skulle lämna ett överskott av 

 mellan 5,7 och 7 miljarder kubikmeter för export, d. v. s. flera gånger mera, 

 än vad som nu exporteras. 



Det är klart, att både ur hemindustrins och exportens synpunkt måste all- 

 mänheten äga vetskap, om huru landets skogskapital håller på att förskingras, 

 och fordra, att skogarna skötas efter ett uthålligt skogsbruks principer i stället 

 för att skövlas. Det skulle vara en förödmjukelse att behöva erkänna, att 

 exporten måste inskränkas, emedan den amerikanska nationen är inkompetent 

 att vidmakthålla sina skogsresurser. Och likväl synes intet annat återstå, om 

 det nuvarande låtgå-systemet får fortsätta. 



De sista årtiondenas erfarenheter ha visat, att man varken genom övertal- 

 ning, uppfostran eller vanliga metoder för kooperation kan åvägabringa ett 

 rätt utnyttjande av de enskilda skogarna. Det är nödvändigt, att allmänheten 

 genom lämpliga lagar och administrativa förordningar framtvingar, att skogen 

 skyddas och avverkas efter sådana metoder, att en naturlig föryngring möj lig- 

 göres. Men på samma gång måste allmänheten lojalt hjälpa skogsägarna 

 genom sådana åtgärder, som äro nödvändiga för att möjliggöra ett rationellt 

 skogsbruk. En sådan politik i förening med en vidsynt politik med statsinköp 

 av skogarna eller deras förvärvande av de olika staterna eller kommunerna 

 skulle medföra den vinsten, att man utan risk skulle kunna öka exporten. 



I. T— DH. 



