SKOGSFORSKNINGEX X 199 



dessas bestämmande m. m., kommer redogörelse att ingå i en utförligare pub- 

 likation. 



Redan vid ett j^tligt betraktande av de olika hartsproven faller i första hand 

 i ögonen, att de äro mycket olika trögflytande samt av olika genomskinlighet. 

 Därför ha också genomskinligheten och viskositeten tagits med bland de upp- 

 mätta egenskaperna. 



Genomskinligheten är den lagertjocklek i mm, som behövs för att just bort- 

 skymma de glödande trådarna i en på 80 cm:s avstånd placerad metalltråds- 

 glödlampa om lön. Ij. Att ett lager av viss tjocklek är ogenomskinligt 

 beror endast i ringa mån på Ijusabsorption i den visserligen starkt färgade fly- 

 tande grundmassan men huvudsakligen på skärmverkan av hartsets fasta be- 

 ståndsdelar, som dels bestå av föroreningar, sand, jordartade ämnen, kristaller 

 av glaubersalt o. s. v., dels av ämnen, som utgöra konstituerande bestånds- 

 delar i hartset. Av dessa senare kan man i polarisationsmikroskopet känna 

 igen triangulära kristaller, som anses vara karaktäristiska för abietinsyran och 

 vidare nälformade kristaller, som möjligen utgöras av någon annan hartssyra. 

 Dessa kristaller överstiga sällan 0,2 mm men äro oftast betydligt mindre. 

 Försök att på mekanisk väg avskilja dem från råhartset ha hittills blott ofull- 

 komligt lyckats. — Genomskinligheten är sålunda ett mått på halten av fasta 

 beståndsdelar. 



Viskositeten är mätt vid 18^, och som enhet gäller vattnets viskositet vid 

 samma temperatur. På grund av svårigheterna att mäta de höga viskosite- 

 terna äro de angivna värdena blott ungefärliga och icke alltid säkra till mer 

 än storleksordningen. F. ö. kunna högst väsentliga ändringar av viskositeten 

 med tiden hos ett och samma prov förekomma, vilket anger, att hartset utgör 

 ett system, som ännu icke kommit i jämvikt, och vars alla fysiska egenskaper 

 därför kunna vara i någon mån variabla med tiden. Viskositeten är härvid 

 dock den ojämförHgt känsligaste egenskapen. 



Som man vid en granskning av tabellen finner, förete såväl specifika vikten 

 som vattenhalten och syretalet en mer eller mindre utpräglad parallellitet med 

 askhalten, dock så, att hög askhalt motsvaras av lågt syretal och tvärtom. 



Askhalten härrör vanligen från i hartset befintlig osönderdelad såpa, stundom 

 också från inblandat glaubersalt. Att dessa ämnens närvaro verkar höjande 

 på specifika vikten är klart. Parallelliteten med vattenhalten antyder, att det 

 mesta vattnet är bundet vid såpan och endast i ringare grad löst i grund- 

 massan eller befintligt i form av mekaniskt inblandade vattendroppar. Sådana 

 ha dock tillfälligtvis iakttagits. Syretalet blir naturligtvis lågt, om en del av 

 de syror, som utgöra hartsets hu\-udmassa, äro bundna vid alkali. 



