210 X LITTERATUR 



bok, som utkommit i Nordamerika. Särskilt ur denna synpunkt erbjuder det 

 helt naturligt många intressanta jämförelsepunkter för den gamla världens 

 skogsmykologer, men det bör även kunna påräkna en mera allmän uppmärk- 

 samhet bland europeiska skogsmän. 



Handbokens huvudsakliga uppgift har varit att ge anvisningar för en rätt 

 bestämning av de trädsjukdomar, som blivit närmare studerade. Den gör 

 sålunda icke anspråk på att komma med en uttömmande behandling av sitt 

 ämne, vilket icke kan förvåna, då stora delar av detsamma för Nordamerikas 

 vidkommande ännu äro mycket ofullständigt kända. Framställningen är kort- 

 fattad och klar, och man behöver icke läsa många sidor, förr än man får 

 det intrycket, att förf. på ett lyckligt sätt skilt sig från den uppgift, som han 

 förelagt sig. 



Handbokens inledande fyra kapitel ägnas åt sådana sjukdomar och skador, 

 för vilka träden utan åtskillnad kunna falla offer. I första kapitlet behandlas 

 groddplantorna. Härpå följer ett andra, som berör bladen från samma syn- 

 punkter. Man finner här en redogörelse för frostskador, inverkan av rök och 

 giftiga gaser, uttorkning på grund av vattenbrist, olika slag av skytte hos 

 barrträd samt skilda former av s. k. bladfläcksjuka och mjöldagg. Det tredje 

 kapitlet behandlar stammar och grenar, deras dödande genom köld, frost- 

 sprickor, solbrand, blixtslag samt skador från elektriska ledningar, slemflyt- 

 ning ur sår, lavars och mistelarters roll som skadegörare, gallbildningar samt 

 rötor i allmänhet. Därefter följer i nästa kapitel en likartad behandling av 

 rotsystemet. Det har kanske sitt intresse att påpeka, att även mykorrhizan 

 i detta sammanhang får sin beskärda del, vilket motiveras därmed, att denna 

 »numera anses innebära ett sjukdomstillstånd hos rötterna och icke en verklig 

 mutualistisk symbios, såsom man tidigare hållit före». I vilken utsträckning 

 detta uttalande träffar det rätta, kan dock säkerligen diskuteras. 



Efter denna mera allmänt hållna översikt går förf. över till den speciella 

 framställningen av de olika trädens skadesvampar. Den princip, som därvid 

 följts för materialets anordning, avviker icke så litet från den man känner 

 från europeiska handböcker. De många svampformerna ha nämligen grup- 

 perats efter sina värdväxter och uppräknas alltså icke i systematisk följd. 

 Detta innebär givetvis bestämda fördelar för den på området obevandrade, 

 som nu endast har att slå upp den trädart, för vilken han för tillfället in- 

 tresserar sig, och under denna finner alla de svampformer beskrivna, som 

 äro kända som dess skadegörare. Men den följda principen för uppställ- 

 ningen har å andra sidan medfört, att en mängd upprepningar icke har 

 kunnat undvikas. Så exempelvis behandlas Polvponis igniarius på ej mindre 

 än 10 ställen, P. siilphiireus och P. rosens på 7, P. pi7iicola på 5 o. s. v. 

 Boken har på denna grund svällt ut ganska betydligt. Nordamerika befinner 

 sig dock uppenbarligen i den gynnsamma situationen, att ekonomiska syn- 

 punkter icke behöva skjutas i förgrunden till förfång för överskådligheten i 

 en praktisk uppslagsbok. 



För den, som önskar studera svampskadorna mera i detalj, erbjudes en 

 god hjälp i de litteratursammanställningar, som återfinnas efter varje särskild 

 redogörelse. I dessa ingå dock så gott som uteslutande endast arbeten av 

 nordamerikanska författare, en begränsning som kanske är avsiktlig. Givet- 

 vis hade det dock inneburit en vinst, om även viktigare europeiska special- 

 uppsatser här hade fått inflyta. 



