LITTERATUR x215 



vilket avstånd från trädet bedömningen skall utföras. Sedan man mätt sig 

 till denna punkt och därifrån avläst de två diametervärdena, kan man er- 

 hålla den sökta formfaktorn genom att multiplicera förhållandet mellan de 

 avlästa värdena med \/2. 



Metoden måste sägas vara opraktisk av mänga skäl. Begreppet ögonhöjd 

 är olämpligt, då det växlar för olika personer och allt eftersom marken är 

 kuperad. Dessutom blir det en oäkta formklass om mittdiametern skall an- 

 vändas. Men vidare måste man bedöma trädets höjd med de fel möjligheter 

 detta kan medföra, och är bunden vid att utföra uppskattningen av diame- 

 trarna från ett visst bestämt avstånd, där det kan vara svårt att fä fritt syn- 

 fält. En bättre metod än d'Abovilles borde vara lätt att åstadkomma. 



S. P. 



Granens stammeform- Ove Haslund. Tidsskrift for Skogbruk, h. 3—4, 

 1 920. 



Förf. utgår ifrän att beståndets slutenhet påverkar trädens form. Formen 

 anges av formklassen, och formklassen kan bestämmas med hjälp av form- 

 punktsbedömning. Kunde man alltså åstadkomma en fullständig utredning 

 om vilken formklass, som för varje bonitet ger det bästa produktionsresultatet, 

 så skulle man därmed ha fatt ett medel att praktiskt avgöra den lämpligaste 

 slutenhetsgraden genom att sträva efter den krontyp, som utvisar den önskade 

 formklassen. 



För att belysa möjligheterna för denna problemställning har förf. undersökt 

 ett granmaterial, som insamlats efter diameterklassindelning och så, att olika 

 formklasser blivit representerade. Materialet uppvisar en på likartat sätt fal- 

 lande kurva för formklassen med stigande diameter på kronan, d. v. s. med 

 ökat växtutrymme. 



Med användande av vid taxering framdeducerade tillväxtprocenter uppvisar 

 förf. att massatillväxtprocenten är större för de lägre formklasserna. Optimum 

 för slutenheten anser han ligga vid en sådan grad, som ger beståndet form- 

 klassen 0,65 (vid vilken ålder?). Formklassen bör hållas lägre å svagare 

 boniteter än å de bättre markerna. S. P. 



Ett nytt instrument att uppskatta trädstannmarnas diameter i sådana 

 fall, där direkt mätning icke kan komma ifråga av T. Hf.ikkilä i 

 Uppsatser i skogsbruk n:r i.' 1919. 

 Heikkilä synes vara en praktisk skogsman, och hans instrument är kon- 

 struerat efter en behändig princip. På en stång är fritt anbringad en i höjd- 

 led förskjutbar bräda, avsmalnande uppåt i fyra avsatser. Stången placeras 

 på lagom avstånd från trädet (7,5 ä 15 m) och brädan hissas upp på stången 

 tills den kommer i linje med ögat och den diameter som skall mätas. Bedö- 

 maren väljer en avsats på brädet som så exakt som möjligt täcker diame- 

 tern — genom att förflytta sig själv och genom brädets förflyttning kan en 

 noggrann inställning åstadkommas. Därefter hissas brädet ned — egentligen 

 så långt, att den nya vinkeln nedåt frän linjen mellan ögat och den ovan- 

 nämnda avsatsen till linjen från ögat vinkelrätt mot trädstammen är lika stor 

 som motsvarande vinkel uppåt vid första avläsningen — och bedömaren av- 

 läser med hjälp av en hantlangare utan att ändra plats huru många cm den 

 ifrågavarande avsatsen upptager på en klave, som placerats vid trädstammen. 

 Detta på klaven avlästa värde är = den sökta diametern. 



