248 X LITTERATUR 



med uppskattning av de olika växternas täckningsgrad. Det visade sig att 

 örterna gynnas mer än gräsen av harvningen, ett ur skoglig synpunkt gynn- 

 samt förhållande. Förf. framhåller, att man kan följa nitrifikationens föränd- 

 ringar efter olika åtgärder i skogen genom en dylik analys av markfloran. 

 Den största praktiska betydelsen av markvegetationsundersökningar anser förf. 

 ligga i möjligheten att därigenom få hållpunkter för vilket trädslag som lämpar 

 sig bäst för en viss mark. 



O. T— M 



Forstliche Standortsgewächsen im westliche Moränengebiet Bayerns. 



K. RuBNER. Forstwissenschaftliches Centralblatt, 1920, Hett 4. s. 135 — 144. 



Förf. refererar Cajanders arbete »Uber Waldtypen», men anser denne för- 

 fattares klassificering av skogarna efter markvegetationen i typer svarande 

 mot olika boniteter mindre lycklig, när saken gäller detaljerad bedöm- 

 ning av en viss mark. Han framhåller det intima sambandet mellan mark- 

 vegetation och humusformer och ansluter sig till de av svenska skogsförsöks- 

 anstalten (i Lagerbergs arbete angående markflorans analys) utstakade rikt- 

 linjerna för användande av markvegetationsundersökningar i skogspraktikens 

 tjänst. Förf. meddelar en översikt över skogligt betydelsefulla karaktärväxter 

 inom ett område i Bayern, 600—900 m. ö. h. Såsom karaktäristiska för mild, 

 normal humus anför han följande arter: Oxalis acetosella, Aspcrula odorata, 

 hnpatiens noli tangere, Galium rotundifoliiim , Elyrnus européns, Milhim effusum, 

 Brachypodium silvaticum, Carex silvatica samt bland mossorna Catharijiea undu- 

 lata, Mnium undidatiim och Hyp?ium-a,xXer. Såsom för råhumus betecknande anför 

 han Vaccinium myrtilhis, Festuca silvatica, Lycopoditim annotiruim, bland mossor 

 Polytrichum formostwi, Dicrannm scoparium och Pleiiroschis77ia atteiiuatiim. Förf. 

 anbefaller att undervisningen i skogsskötsel måtte upptaga en granskning av 

 markvegetationen, speciellt dess förändringar i samband med skogliga åtgärder. 



O. T— M 



Rauchschaden und Boden. W. Leiningen-Westerburg. Centralblatt fur 

 das gesamte Forstwesen, 46, 1920 Heft 5/6, s. 129 — 144. 



I Österrike och Tyskland med deras omfattande industrianläggningar spela 

 rökskador på skog en betydande roll och det föreligger en vidlyftig litte- 

 ratur om dessa fenomen. Att en del av rökens skadegörelse består i en in- 

 verkan på marken, har man dock i de flesta fall förbisett. Så är emeller- 

 fallet. Röken kan, särskilt om den innehåller sura ångor (svavelsyrlighet), 

 inverka menligt på markens organismer varigenom råhumusbildning inträder, 

 där förut gynnsammare humusformer förelegat. Vid stark inverkan av rök- 

 gaser, kan markvegetationen totalt försvinna. Som en följd av alla dessa 

 fenomen kan jordmånen bli högst avsevärt försämrad, vilket kan medföra 

 skadegörelse, som sträcker sig över en betydande tidrymd sedan röken even- 

 tuellt avlägsnats. Direkt utarmande på marken kunna de sura ämnen verka, 

 som med regnvattnet tillföras från atmosfären i fabriksdistrikt, genom att upp- 

 lösa och bortföra kalk och andra värdefulla markbeståndsdelar. Kalktillförsel 

 kan under vissa förhållanden motverka rökskadorna. 



Förf. diskuterar ett flertal, ämnen som kunna tillföras marken genom fabriks- 

 rök, och framhåller, att bland dem även undantagsvis kan finnas för skogen 



